Справа № 446/1215/24 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л.
Провадження № 22-ц/811/342/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.В.

за участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач у справі є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не цікавиться станом її здоров`я, не забезпечує матеріально. У зв`язку з наведеним, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 жовтня 2024 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в матеріалах справи є висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Жовтанецької сільської ради Львівського району Львівської області від 22 серпня 2024 року № 7/3 про доцільність позбавлення його батьківських прав щодо доньки, з яким він категорично не згідний. В даному висновку не вказано про те, що він особисто на засіданні комісії пояснював, що матір дитини чинила йому перешкоди у зустрічах з донькою, не приймала подарунків, гостинців, які він купляв для дитини, коли намагався її провідувати, що він звертався до органів поліції та до сільського голови Жовтанецької сільської ради в березні 2021 року із заявою, що він має бажання бачити свою доньку за встановленими годинами та просив розглянути це питання на виконавчому комітеті. Також він пояснював, що звертався в 2021 році двічі до поліції, з заявою, що його колишня дружина не дає йому бачитися з дитиною. Суд першої інстанції не врахував цієї важливої обставини, що він дійсно дуже любить доньку і завжди хотів приймати участь у її вихованні, але на жаль, мати дитини, позивачка по справі неодноразово чинила в цьому перешкоди, не давала можливості бачитися з дитиною. Не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що будь-яких поважних причин, які б унеможливили виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків судом не встановлено, оскільки суд розглянув справу у його відсутності, не надав можливості дати пояснення у судовому засіданні. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька ( матері) так і для дитини (стаття 166 Сімейного Кодексу України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам шодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають з факту кровної спорідненості з дітьми є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин саме даної конкретної справи, вважає, не доведено.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_3 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 просили рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення з мотивів, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 09.03.2019. У сторін є донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 17.09.2019 Виконавчим комітетом Ременівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області.

Установлено, що донька проживає та зареєстрована разом з матір`ю.

Позивачка зазначає, що відповідач не піклується про дитину, не цікавиться станом її здоров`я, не забезпечує матеріально. На свята, дні народження до доньки не приходить та не провідує її, що можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Суд установив, що спір між сторонами виник щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки, з підстав неналежного виконання батьком своїх батьківських обов`язків.

З довідки № 27 від 04.03.2024, яка видана Великоколоднівським НВК, убачається, що відповідач вихованням дитини не займається взагалі, контакту із закладом освіти не підтримує, у ЗДО дитину не приводив і не забирав (а.с.16).

Згідно пункту другого частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.п. 15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеним, що відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

Проте ураховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд не встановив у чому саме полягає свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, і в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька батьківських прав.

У своїй апеляційній сказі апелянт зазначає, що з висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Жовтанецької сільської ради Львівського району Львівської області від 22 серпня 2024 року № 7/3 вбачається про доцільність позбавлення його батьківських прав щодо доньки. Проте у висновку не вказано, що він особисто на засіданні комісії пояснював, що матір дитини чинила йому перешкоди у зустрічах з донькою, не приймала подарунків, гостинців, які він купляв для дитини, коли намагався її провідувати, що він звертався до органів поліції та до сільського голови Жовтанецької сільської ради в березні 2021 року із заявою, що він має бажання бачити свою доньку за встановленими годинами та просив розглянути це питання на виконавчому комітеті.

Викладене свідчить про інтерес батька до дитини, бажання брати участь у вихованні доньки.

Матеріали справи не містять доказів винної поведінки та умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки.

Колегія суддів вважає, що не можна погодився з висновком комісії з питань захисту прав дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такий винесено без достатніх правових підстав, невмотивовано, він не містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на дитину.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.

Відповідно до частини першої ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 17.12.2006 наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається, «що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини».

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції неправильно застосував норми п. 2 ч.1 ст.164 СК України та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що призвело до ухвалення незаконного рішення, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 жовтня 2024 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено: 20.06.2025

Головуючий

Судді