Справа № 458/410/25
УХВАЛА

18.06.2025 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий - суддя Ференц Р.І.,

секретар судового засідання Баранишин Д.В.,

за участі сторін цивільного провадження:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Миньо М.М.,

відповідач ОСОБА_2 не прибула,

відповідач ОСОБА_3 не прибув,

відповідач ОСОБА_4 не прибула,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Турківська міська рада Самбірського району Львівської області, повноважний представник Стефаник І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Турка Самбірського району Львівської області заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Миня М.М. про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Турківська міська рада Самбірського району Львівської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та спільним проїздом,-

В С Т А Н О В И В :

23.04.2025 року представник позивача адвокат Минньо М.М. через канцелярію суду подав в Турківський районний суд Львівської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Турківська міська рада Самбірського району Львівської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та спільним проїздом, у якій позивач просить зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка розташована в с. Радич Самбірського (до ліквідації Турківського) району Львівської області, кадастровий номер :07:008:0007, плошею 0,0186 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, шляхом демонтажу (знесення) самовільно встановленої частини металевої огорожі; зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні спільним проїздом між земельною ділянкою ОСОБА_1 , яка розташована в с. Радич Самбірського (до ліквідації Турківського) району Львівської області, кадастровий номер :07:008:0006, та присадибною ділянкою, приналежною до житлового будинку по АДРЕСА_1 , належного на праві власності ОСОБА_2 , а саме - прибрати з проїзду щебінь та інше майно, розміщене на проїзді, а також не чинити перешкод для проходу та проїзду по вказаному спільному проїзді до земельної ділянки, кадастровий номер :07:008:0008, площею 0,1042 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2025 року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана дана справа.

Разом із позовом представник позивача згідно довіреності адвокат Миньо М.М. через канцелярію Турківського районного суду Львівської області подав заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Турківська міська рада Самбірського району Львівської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та спільним проїздом, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень», державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру) вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Предметом заяви про забезпечення позову є застосування виду забезпечення позову у вигляді заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру) вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо. Разом з тим, відповідно до вимог ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.п. 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції.

Підсудність це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність є підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Статтею 30 ЦПК України передбачена виключна підсудність, оскільки позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Турківський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Нерухоме майно спірна земельна ділянка Львівська область, Самбірський район, с. Радич, вул. Середнянська, 7, заходяться на території Турківської міської ради Самбірського району і становлять предмет спору.

Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 року №807-IX, але не пізніше 01.01.2023 року.

Зважаючи на вище вказане, справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки ст.ст.23,28,30 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача ОСОБА_1 адвокат Миньо М.М. посилається на те, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка, кадастровий номер :07:008:0006, цільове призначення 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Крім цього, ОСОБА_1 належать на праві власності земельні ділянки, кадастровий номер :07:008:0007 та :07:008:0008, цільове призначення 01.03 Для ведення особистого селянського господарства.

Сусідами з ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , розташований житловий будинок, який належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_2 . Також між земельною ділянкою ОСОБА_1 , кадастровий номер :07:008:0006, та присадибною ділянкою, якою користуються відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , приналежною до будинку ОСОБА_2 проходить спільний проїзд шириною 2 м. до земельних ділянок, кадастровий номер :07:008:0007 та :07:008:0008, які належать ОСОБА_1 .

Іншого заїзду до земельних ділянок ОСОБА_1 немає.

У 2016 році за результатами звернення позивача до Турківської районної державної адміністрації встановлено, що сусіди, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійшли спільної домовленості про розподіл земельної ділянки для спільного заїзду в урочище «Верх».

Рішеннями Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області № 135 та № 136 від 18.08.2016 року «Про надання дозволу на проект відведення земельної ділянки для спільного заїзду до присадибних ділянок», надано дозвіл позивачу ОСОБА_1 та відповідачці, ОСОБА_5 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для спільного заїзду (дороги) до присадибних ділянок, які розміщені в с. Радич, відповідно до державних норм забудови В.2,3-5-2001, шириною два метри, із земель, які знаходяться в користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В 2018 році відповідач ОСОБА_3 розгрузив свої дрова та щебінь на спільному проїзді та відмовлявся їх прибирати, внаслідок чого Виконком Ільницької сільської ради повідомленням від 04.12.2018 року № 193/02-19 зобов`язав відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прибрати проїжджу частину. Однак відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проїзд не прибрали, що підтверджується актами від 24.12.2018 року та від 05.08.2019 року.

Рішенням Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області від 22.02.2019 року № 376 зобов`язано відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні заїздом до житлового будинку та присадибних ділянок ОСОБА_1 до 22.05.2019 року. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначеного рішення не виконали. У 2022 році після звернення позивача до Турківської міської ради було складено акт комісійного обстеження, яким зобов`язано ОСОБА_3 усунути порушення. Дане зобов`язання ОСОБА_3 не виконав.

ОСОБА_3 у 2023 році розпочав встановлювати огорожу позаду будинку, у якому він проживає, при цьому розмістив один із стовпчиків на земельній ділянці позивача, кадастровий номер :07:008:0007.

26.07.2023 року представником ТзОВ «Карпати гео-інвест» інженером-землевпорядником Фараджов Ф.А., за участі позивача ОСОБА_1 , старости с. Ільник ОСОБА_6 , спеціаліста-землевпорядника ОСОБА_7 , за присутності ОСОБА_4 , було складено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, а також абрис встановлених меж земельної ділянки та відомість про встановлені межові знаки, якими підтверджено факт порушень з боку ір. ОСОБА_3 та ОСОБА_4

03.07.2024 року Турківська міська рада Самбірського району Львівської області повідомила ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про необхідність дотримання принципів добросусідстав та усунення перешкод у користуванні позивачем ОСОБА_1 спільним проїздом.

Відповідачі порушення не усунули, перешкоджають позивачу у проїзді до його дровітні та його земельної ділянки, кадастровий номер :07:008:0008, площею 0.1042 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

На підставі викладеного представник позивача ОСОБА_1 адвокат Миньо М.М. просить суд застосувати обраний ним вид забезпечення позову - у вигляді заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень», державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру) вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідност.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Представником представник позивача ОСОБА_1 адвокат Миньо М.М. у заяві про забезпечення позову вказано як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття, як це передбачено ст.151 ЦПК України.

З урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Суд звертає увагу на те, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанова Верховного Суду від 17.12.2020 року по справі № 910/11857/20).

Обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується під час розгляду заяви про забезпечення позову. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 року у справі №910/1200/20.

При розгляді заяви про забезпечення позову судом вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі №570/2825/18.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові №752/6255/18 від 21 листопада 2018 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову мають бути надані докази необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З точки зору закону заходи забезпечення позову визначаються виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини конкретної справи.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі 264/7200/18 від 18.01.2021 р. висловлено позицію про те, що з системного аналізу положень стст. 116,123,124, ч. 2 ст. 134, ст. 212 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року № 963-1V, можна зробити висновок, що відповідно до вимог наведеного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки

В ч.ч. 1,2 ст. 103 ЗК України зазначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном (постанова Верховного Суду у складі колегії судів Касаційного господарського суду від 27.05.2020 у справі № 909/392/19).

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

Відповідно до приписів ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ст. 386 ЦК України).

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Статтею 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки та встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно піддягає знесенню особою, яка здійсншіа (здійсшоє) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову та доданими до заяви додатками, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер :07:008:0006, цільове призначення 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . земельної ділянки, кадастровий номер :07:008:0007 та :07:008:0008, цільове призначення 01.03 Для ведення особистого селянського господарства.

Рішеннями Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області № 135 та № 136 від 18.08.2016 року «Про надання дозволу на проект відведення земельної ділянки для спільного заїзду до присадибних ділянок», надано дозвіл позивачу ОСОБА_1 та відповідачці, ОСОБА_5 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для спільного заїзду (дороги) до присадибних ділянок, які розміщені в с. Радич, відповідно до державних норм забудови В.2,3-5-2001, шириною два метри, із земель, які знаходяться в користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області від 22.02.2019 року № 376 зобов`язано відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні заїздом до житлового будинку та присадибних ділянок ОСОБА_1 до 22.05.2019 року. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначеного рішення не виконали. У 2022 році після звернення позивача до Турківської міської ради було складено акт комісійного обстеження, яким зобов`язано ОСОБА_3 усунути порушення. Дане зобов`язання ОСОБА_3 не виконав.

26.07.2023 року представником ТзОВ «Карпати гео-інвест» інженером-землевпорядником Фараджов Ф.А., за участі позивача ОСОБА_1 , старости с. Ільник ОСОБА_6 , спеціаліста-землевпорядника ОСОБА_7 , за присутності ОСОБА_4 , було складено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, а також абрис встановлених меж земельної ділянки та відомість про встановлені межові знаки, якими підтверджено факт порушень з боку ір. ОСОБА_3 та ОСОБА_4

03.07.2024 року Турківська міська рада Самбірського району Львівської області повідомила ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про необхідність дотримання принципів добросусідстав та усунення перешкод у користуванні позивачем ОСОБА_1 спільним проїздом.

Відповідачі порушення не усунули, перешкоджають позивачу у проїзді до його його земельної ділянки.

Дослідивши матеріали справи та доводи представник позивача ОСОБА_1 адвокат Миньо М.М., не вирішуючи питання про своєчасність, підставність та обґрунтованість заявлених в майбутньому позивачем вимог, з`ясувавши відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, пересвідчившись в тому, що між сторонами дійсно виникли спірні правовідносини та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити в майбутньому ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав особи, виходячи з характеру заявлених вимог суд прийшов до висновку про наявність підстав для забезпечення матеріально-правових інтересів заявника та створення йому реальної та ефективної можливості для виконання судового рішення у разі його ухвалення на користь позивача.

На думку суду заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом існуючої суперечки немайнового характеру між сторонами, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, а тому підстав для незадоволення заяви немає.

З урахуванням вище зазначеного, для забезпечення захисту прав заявника суд приходить до висновку, що застосування заходів забезпечення позову відповідають завданням цивільно-процесуального законодавства, вони є тимчасовими і діють лише до ухвалення остаточного рішення в справі, тому заяву слід задовольнити і застосувати заходи забезпечення позову до його пред`явлення.

Керуючись ст.ст.149,150,153,157,258-260,353,354 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Турківська міська рада Самбірського району Львівської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та спільним проїздом задовольнити.

Застосувати вид забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії./

До часу розгляду цивільної справи по суті та ухвалення відповідного рішення судом по справі, застосувати вид забезпечення позову у вигляді заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень», державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру) вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Копії ухвали про забезпечення позову направити сторонам по справі для відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її підписання суддею.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред`явлення до примусового виконання ухвали становить три роки та обчислюється з наступного дня після її прийняття.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Заявник: ОСОБА_1 ; Місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; (для фізичних осіб) НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; Місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 ; Місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 ; Місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Турківська міська рада Самбірського району Львівської області;

юридична адреса, місцезнаходження за відомостями, внесеними до ЄДРЮОФОПГФ: вул.С.Стрільців,62 м. Турка Самбірський район Львівська область 82500; .

Суддя Р.І.Ференц