Справа № 466/1336/25
Провадження № 2/466/1490/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі головуючого судді Зими І.Є.

секретаря с/3 Васинчик М.О.

з участю представника позивача Дерюгіної Х.Б.

представника відповідачки Кінаша Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

в с т а н о в и в :

10 лютого 2025 року, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 56 568 грн. та судовий збір.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №101116388, відповідно до умов якого ТОВ надало відповідачці грошові кошти, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит, сплатити кошти у термін, встановлений Договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору.

Крім того, п. 7.1. кредитного договору визначає, що цей Договір (з додатками №1,№2,№3 та Правилами) набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно правил відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього Договору. Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань.

У порушення вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка не виконала свої зобов`язання не вносила платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку з відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у ОСОБА_1 утворилася заборгованість за кредитним договором. У зв`язку з наведеним , та на підставі Договору відступлення прав вимоги № 111/МЛ-Т від 29.08.24, який було укладено між ТзОВ» Мілоан» та позивачем, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушена звернутись із даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідачки перед позивачем становить 56568 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 12000 грн.; заборгованість за відсотками 37188 грн.; заборгованість за комісією 1380 грн; заборгованість за неустойкою та/або процентами за порушення грошового зобов`язання 6000.00 грн.

Ухвалою суду від 11.02.2025 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

20.03.2025 року, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідачки зазначає, що ознайомившись зі змістом позовних вимог, вважають, що такі є частково необґрунтованими з огляду на наступне.

12 квітня 2024 року між сторонами укладено договір про споживчий кредит № 101116388 від 12 квітня 2024 року, за умовами якого кредитодавець ТзОВ «Мілоан» зобов`язалося надати позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 12 000 грн в позику строком на 345 днів з 12 квітня 2024 року до 23 березня 2025 року зі сплатою останньою 1,99 % в день (п.п. 1.1-1.5 Договору).

Згідно доданого до позовної заяви розрахунку, в період з 12 квітня 2024 року по 29 серпня 2024 року включно позивачем нараховано проценти за користування кредитом у розмірі 37 188 грн, що також відображено у позовній заяві. Водночас, при дослідженні розрахунку встановлено, що вказані проценти розраховані без врахування положень Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Відповідно до п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. З огляду на вказане, в період з 13 квітня 2024 року по 22 квітня 2024 року максимальна денна процентна ставка становила 2,5 %, з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року 1,5 %, з 21 серпня 2024 року 1 %.

Таким чином, оскільки положеннями Закону України «Про споживче кредитування» передбачено обмеження денної процентної ставки, положення Договору, якими передбачено процентну ставку в розмірі 1,99% в день у вищевказані періоди, не відповідають нормам вищезгаданого нормативно-правового акту, а тому не підлягають застосуванню. Здійснивши перерахунок заборгованості зі сплати процентів, який відображений у доданому до відзиву контррозрахунку № 2 від 20 березня 2025 року, встановлено, що внаслідок незастосування обмежень процентної ставки, передбачених Законом України «Про споживче кредитування», позивач безпідставно нарахував відповідачу заборгованість по процентах в розмірі 12 768 грн.

Так, згідно згаданого контррозрахунку, дійсний розмір процентів за період з 13 квітня 2024 року по 29 серпня 2024 року становить 24 420 грн, а не 37 188 грн, як про це заявляє позивач. З огляду на вказане, просять суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на його користь 12 768 грн процентів.

Окрім того, згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Приписами ч. 5 ст. 435 ЦПК України встановлено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Таким чином, розстрочка та відстрочення виконання рішення суду є процесуальним інститутом, наслідком реалізації якого є відкладення (перенесення) виконання рішення суду на інший строк у зв`язку з наявністю обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

Так, стандартна процедура виконавчого провадження передбачає накладення арештів на грошові кошти, які перебувають на рахунках відповідачки, а також на її майно. За наслідками таких виконавчих дій відповідачка буде позбавлена можливості забезпечувати свої базові потреби, що стане причиною зростання її заборгованості перед надавачами комунальних послуг та іншими кредиторами, унеможливить отримання нею доходів та поставить під сумнів належне виконання рішення суду.

Крім того, у зв`язку з арештом рахунків відповідачки, вона може втратити будь-які засоби до існування, буде неспроможна придбавати продукти харчування, медикаменти, оплачувати комунальні послуги тощо. Наведені обставини можуть також істотно вплинути як на виконання судового рішення, так і на її життя загалом, оскільки таке виконання буде мати негативні наслідки для боржника. Відповідачка у цій справі просить також врахувати її скрутне матеріальне становище, яке безпосередньо впливає на її здатність виконати вимоги щодо стягнення заборгованості.

Одним із основних чинників, що визначають поточний фінансовий стан відповідачки, є необхідність утримання 95-річної матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має низку серйозних захворювань і є повністю непрацездатною.

Таке фінансове навантаження на відповідачку є суттєвим і в значній мірі обмежує її можливості щодо виконання інших фінансових зобов`язань, зокрема стягнення заборгованості в межах цієї справи. Окрім цього, відповідачка має проблеми зі здоров`ям внаслідок отриманої травми у виді консолідованого перелому лівої променевої кістки в типовому місці із благоприємним стоянням уламків, консолідуючого компресійноосколкового перелому першого поперекового хребця другого ступеня зі зміщенням кісткового фрагменту, а також інші супутні захворювання, у зв`язку з чим потребує лікування і реабілітації, що стверджується доданими до відзиву висновками лікаря-рентгенолога та консультативними заключеннями травматолога.

Враховуючи ці обставини, просять суд розглянути можливість розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців.

В судовому засіданні представник позивача Дерюгіна Х.Б. позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити такі. Також зазначила, що відповідачкою не надано достатніх доказів на підтвердження того, що є необхідність у розстроченні виконання рішення суду. З аналогічним клопотанням сторона не позбавлена можливості звернутись вже на стадії виконання судового рішення.

Представник відповідачки , ОСОБА_3 , просив суд задовольнити вимоги позивача частково, покликаючись на обставини викладені у відзиві та розстрочити виконання судового рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що 12 квітня 2024 року між ТзОВ» Мілоан`та Сорокою Н.В. укладено договір про споживчий кредит № 101116388 від 12 квітня 2024 року, за умовами якого кредитодавець , ТОВ «Мілоан», зобов`язалося надати позичальнику, ОСОБА_1 , грошові кошти в сумі 12 000 грн в позику , строком на 345 днів , з 12 квітня 2024 року до 23 березня 2025 року , зі сплатою останньою 1,99 % в день (п. п. 1.1-1.5 Договору).

Згідно доданого до позовної заяви розрахунку, в період з 12 квітня 2024 року по 29 серпня 2024 року включно позивачем нараховано проценти за користування кредитом у розмірі 37 188 грн, що також відображено у позовній заяві. На підставі Договору відступлення прав вимоги № 111/МЛ-Т від 29.08.24, який було укладено між ТзОВ» Мілоан» та позивачем, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набула право вимоги до відповідачки за згаданим кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Однак в порушення зазначених вище норм закону та умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, та допустила заборгованість, яка, згідно розрахунку банку, складає 56568 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 12000 грн.; заборгованість за відсотками 37188 грн.; заборгованість за комісією 1380 грн; заборгованість за неустойкою та/або процентами за порушення грошового зобов`язання 6000.00 грн.

Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, що в результаті становить 37 188 грн., є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 12 000 гривень.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Відповідно до п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. З огляду на вказане, в період з 13 квітня 2024 року по 22 квітня 2024 року максимальна денна процентна ставка становила 2,5 %, з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року 1,5 %, з 21 серпня 2024 року 1 %.

Таким чином, оскільки положеннями Закону України «Про споживче кредитування» передбачено обмеження денної процентної ставки, положення Договору, якими передбачено процентну ставку в розмірі 1,99% в день у вищевказані періоди, не відповідають нормам вищезгаданого нормативно-правового акту, а тому не підлягають застосуванню.

Згідно поданого контррозрахунку, дійсний розмір процентів за період з 13 квітня 2024 року по 29 серпня 2024 року становить 24 420 грн.

Згідно з частиною третьою статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, щодо сплати споживачем пені за прострочення повернення кредиту.

З урахуванням наведеного, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 за кредитом, нарахованих відсотків внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, задоволенню в заявленому розмірі не підлягають.

На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме сума боргу за договором, яка підлягає стягненню з відповідачки становить 43 800 грн., що складається з заборгованості за основою сумою боргу в розмірі 12 000 грн., 24 420 грн. нарахованих відсотків, 1380 грн.- заборгованість за комісією, та 6000 грн.- заборгованості за порушення грошового зобов`язання.

Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідачки слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Щодо клопотання представника відповідачки про можливість розстрочення виконання рішення суду, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом),встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. В той же час, згідно з ч.5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки (відстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Згідно ст. 267 ЦПК України, ч. 1- суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відтак, суд роз`яснює відповідачці, що з заявою про розстрочення чи відстрочення рішення суду ОСОБА_1 має право звернутись на стадії виконання судового рішення.

Керуючись: ст.ст. 512, 526, 543, 1054 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором позики № 101116388 від 12.04.24, у розмірі 43 800 ( сорока трьох тисяч вісімсот ) грн. , з яких заборгованість по тілу кредиту 12 000 грн . ; заборгованість за відсотками 24 420 грн. ; заборгованість за комісією 1380 грн. та заборгованість за порушення грошового зобов`язання 6 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір в розмірі 2422 ( дві тисячі чотириста двадцять дві ) , 40 грн.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного його тексту, безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 10 червня 2025 року.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» ; м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1/28 корпус, 4-ий поверх.

Відповідачка : ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя І. Є. Зима