Справа № 565/2678/24
Провадження № 2/565/117/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року м.Вараш

Вараський міський суд Рівненської області

під головуванням суддіДемчини Т.Ю.
з участю секретаря судового засіданняАлексейчик А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Вараського міського суду Рівненської області у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (надалі ТОВ «Діджи Фінанс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 31227,30 грн. заборгованості за договором кредитної лінії № 21631 від 31.05.2021, у тому числі заборгованості по поверненню тіла кредиту у розмірі 8700,00 грн., а також 22527,30 грн. процентів за користування ним за період з 31.05.2021 по 13.10.2021 включно, судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» (надалі - ТОВ «ФК «Інвест Фінанс») в електронній формі кредитного договору, відповідач отримав кредит на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник ОСОБА_1 порушив умови укладеного договору щодо своєчасності повернення позичених коштів та сплати відсотків, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 31227,30 грн. В подальшому між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 21631 від 31.05.2021, укладеним ОСОБА_1 з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс».

У відзиві на позов представник відповідача зазначає про недоведеність позивачем факту укладення кредитного договору через ненадання доказів підписання оферти електронним підписом позичальника, відсутність первинних документів у підтвердження заборгованості, необґрунтованість нарахування процентів за користування кредитом за межами строку кредитування.

У відповіді на відзив представник позивача заперечує доводи відповідача, вважає договір кредитної лінії № 21631 від 31.05.2021 укладеним в електронній формі з дотриманням вимог цивільного законодавства, зазначає про перерахування позичальнику коштів, що підтверджує укладення кредитного договору, а також зазначає про те, що заборгованість за кредитним договором нараховано правомірно на підставі умов договору та вимог чинного законодавства. З метою підтвердження видачі відповідачу кредитних коштів представником позивача заявлене клопотання про витребування відповідної інформації у АТ «КБ «Приватбанк», яке судом задоволене.

В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, клопотав про розгляд справи у його відсутності. Відповідач ОСОБА_1 до суду не з`явився. Його представник адвокат Скользнєва В.В., яка брала участь у одному судовому засіданні, в подальшому клопотала про розгляд справи у її відсутності. На підставі ст.223 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін. При цьому на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. При цьому суд встановив та врахував наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 31 травня 2021 року укладено договір кредитної лінії № 21631 (надалі договір), за спеціальними умовами якого № 3 ОСОБА_1 отримав у кредит грошові кошти у розмірі 8700,00 грн. строком на 30 днів, з 31.05.2021 по 30.06.2021, на умовах сплати процентів за спеціальною процентною ставкою 1,14 % на день, з можливістю пролонгації, та зобов`язався повернути позику та сплатити проценти в останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково (п.п.1.1, 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3, 2.1 спеціальних умов № 3 до договору).

Вказаний договір укладений шляхом подання відповідачем ОСОБА_1 31 травня 2021 року заяви № 3 від 31.05.2021 на отримання кредиту та заповнення ним анкети клієнта через кабінет клієнта на офіційному веб-сайті URL: https://cashberry.com.ua, ознайомлення з публічною офертою та спеціальними умовами до неї, прийняття такої оферти та погодження такої заявки ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», що підтверджує узгодження сторонами істотних умов договору кредиту.

За положеннями ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч.6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення зазначених вище дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами.

Таким чином, суд вважає доведеним, що між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» був укладений кредитний договір в електронному вигляді шляхом обміну повідомленнями через особистий кабінет користувача із використанням веб-сайту URL: https://cashberry.com.ua та застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Складовими вказаного договору є спеціальні умови № 3 від 31.05.2021, оферта (пропозиція укласти електронний договір кредитної лінії № 21631 від 31.05.2021), акцепт оферти (електронне повідомлення позичальника), підписані електронним цифровим підписом позичальника. Вказані висновки суду узгоджуються з практикою Верховного Суду, зокрема, викладеною у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20.

Зарахування коштів у розмірі 8700,00 грн. 31.05.2021 о 09:41 год. на картковий рахунок позичальника ОСОБА_1 , зазначений у заяві № НОМЕР_1 від 31.05.2021 ( НОМЕР_2 ) підтверджується письмовою інформацією АТ «ПУМБ» № КНО-/55 від 02.08.2024 та додатком до нього; письмовою інформацією АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.5/844БТ від 22.01.2025, витребуваною судом за клопотанням сторони позивача, а також випискою АТ «КБ «Приватбанк» по картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 за період 31.05.2021 04.06.2021, витребуваною судом за клопотанням сторони позивача та скерованою листом № 20.1.0.0.0/7-250408/60334-БТ від 12.04.2025. Вищезазначені досліджені судом докази спростовують доводи сторони відповідача про неукладення кредитного договору, наведені у відзиві на позовну заяву.

Відтак, суд вважає доведеним як факт укладення ОСОБА_1 з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» 31.05.2021 в електронному вигляді договору кредитної лінії № 21631 зі спеціальними умовами № 3, так і факт отримання позичальником ОСОБА_1 на виконання його умов від позикодавця ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» грошових коштів у розмірі 8700,00 грн., перерахованих на його платіжну картку 31.05.2021.

Судом встановлено також, що між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 29 червня 2021 року укладено Додаткову угоду про зміну умов договору №3 від 31.05.2021, за умовами якої сторони погодили продовження строку кредитування до 14.07.2021 на умовах сплати процентів за зниженою процентною ставкою 1,71% на день.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором слідує, що у нього наявна заборгованість в розмірі 31227,30 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 8700,00 грн., заборгованості по процентам в розмірі 22527,30 грн., нарахованими за період з 31.05.2021 по 13.10.2021 включно.

Будь-яких доказів у підтвердження сплати коштів у повернення тіла кредиту за договором, відповідачем ОСОБА_1 чи його представниками суду не надано. Так як строк повернення позики на момент розгляду справи наступив, з огляду на положення ст.ст.526, 1046, 1049 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення суми позичених коштів у розмірі 8700,00 грн.

Вирішуючи вимоги в частині стягнення процентів за користування наданими в позику коштами, суд враховує, що відповідач заперечує правомірність нарахування йому процентів за користування позикою у період після встановленого у договорі строку кредитування, тобто після 14.07.2021 (з урахуванням його пролонгації). Оцінюючи ці доводи сторони відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Разом з тим, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 ЦК України. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

За умовами укладеного між сторонами договору про споживчий кредит, строк кредиту становив 30 днів з 31.05.2021 по 30.06.2021, згідно з додатковою угодою від 29.06.2021 строк кредитування продовжено до 14.07.2021. За цей період нарахуванню підлягали проценти: з 31.05.2021 по 30.06.2021 - за зниженою процентною ставкою 1,14 % на день від залишку заборгованості, з 01.07.2021 по 14.07.2021 за процентною ставкою 1,71 % на день від залишку заборгованості. Разом з тим, з наданого розрахунку вбачається, що процентна ставка у розмірі 1,71 % на день у період з 01.07.2021 по 14.07.2021 не застосовувалась, у той час як продовжувала діяти процентна ставка 1,14 % на день (або 99,18 грн. на день).

Проте, з розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 за умовами договору продовжували нараховуватись проценти і після 14.07.2021, зокрема, у період з 15.07.2021 по 13.10.2021 включно, у розмірі 186,18 грн. на день, що виходячи з розміру отриманого ОСОБА_1 кредиту відповідає процентній ставці 2,14 % на день.

В обґрунтування нарахування процентів за межами узгодженого сторонами строку кредитування (з 15.07.2021 по 13.10.2021), у відповіді на відзив представник позивача посилається на положення п.п.1.1.3, 1.1.4, 2.3 спеціальних умов № 3 від 31.05.2021, а також п.п.2.5, 3.1 договору кредитної лінії № 21631 від 31.05.2021.

Згідно з п.1.1.2 спеціальних умов, процентна ставка за кредитом складає 1,14 % на день. Пунктом 1.1.4 вказаних умов повинна була передбачатись базова процентна ставка, проте, як видно з наданого суду примірнику спеціальних умов, через технічний збій базова процентна ставка у них не зазначена. Одночасно, положення пункту 2.3 спеціальних умов ані прямо, ані опосередковано не стосуються продовження нарахування процентів за межами узгодженого строку кредитування. Відтак, спеціальними умовами № 3 від 31.05.2021 не передбачалось право кредитора на нарахування процентів за межами узгодженого строку кредитування.

Відповідно до п.2.5 договору кредитної лінії № 21631 від 31.05.2021, кредит вважається погашеним в день отримання кредитодавцем коштів у погашення усієї заборгованості за кредитом. Пунктом 3.1 договору передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом (включаючи періоди пролонгації), виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році, тобто метод «факт/факт».

Отже, положення договору, на які сторона позивача посилається в обґрунтування підстав для нарахування позичальнику ОСОБА_1 процентів за межами узгодженого строку кредитування (з урахуванням пролонгації), не надають кредитору право на таке нарахування. У той же час, вимога про стягнення процентів, передбачених ст.625 ЦК України, у позові не заявлялась. Положення п.п.2.5, 3.1 договору кредитної лінії № 21631 від 31.05.2021 не впливають на настання узгодженого сторонами у п.1.1.2 спеціальних умов № 3 (з урахуванням додаткової угоди від 29.06.2021) строку повернення ОСОБА_1 грошових коштів, та не змінюють його.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Виходячи зі змісту вищезазначених норм, а також п.1.1.2 спеціальних умов №3 від 31.05.2021 (з урахуванням додаткової угоди від 29.06.2021), починаючи з 15 липня 2021 року ОСОБА_1 допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. А тому, виходячи з вищенаведеної правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, за період після прострочення боржника проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) стягненню не підлягають.

Відтак, суд не вбачає правових підстав для стягнення нарахованих позичальнику ОСОБА_1 за умовами договору процентів за користування позикою за межами встановленого у договорі строку кредитування, а тому вбачає підстави для стягнення цих процентів у розмірі, встановленому вищезазначеним договором з урахуванням додаткової угоди за період строку кредиту з 31.05.2021 по 14.07.2021 (8700,00 грн. * 1,14 % * 45 днів = 4463,10грн.)

Отже, загальний визнаний судом обґрунтованим розмір боргу ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 21631 від 31.05.2021 зі спеціальними умовами № 3, складає: 8700,00 грн. (тіло кредиту) + 4463,10 грн. (проценти) = 13163,10 грн.

Так як строк повернення кредитних коштів, сплати процентів та комісії на момент розгляду справи наступив, з огляду на положення ст.ст.526, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №21631 від 31.05.2021 зі спеціальними умовами № 3 у вищезазначеному розмірі, визнаному судом обґрунтованим.

Статтями 512-514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 556/ФК-22, за умовами якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» за плату права грошової вимоги ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» до позичальників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників. Передання грошових вимог оформлено Додатком № 1 до договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022.

Як вбачається з Витягу з Додатку № 1 до договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022, за цим договором передано право грошової вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , за договором № 3 від 31.05.2021, сума заборгованості позичальника за яким станом на 05.09.2022 становить 31227,30 грн., у тому числі за тілом кредиту 8700,00 грн., за відсотками 22527,30 грн.

Таким чином, суд встановив, що за зобов`язаннями ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» за договором за договором кредитної лінії № 21631 від 31.05.2021 зі спеціальними умовами № 3, право вимоги у встановленому законом порядку перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

Разом з тим, з огляду на положення ст.514 ЦК України про те, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а також враховуючи, що, як встановлено судом під час розгляду даної справи, у ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» на момент укладення договору факторингу були наявні права кредитора у правовідносинах з ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 21631 від 31.05.2021 зі спеціальними умовами № 3 на суму неповернутих коштів - 13163,10 грн., саме у такому обсязі права вимоги перейшли до нового кредитора - ТОВ «Діджи Фінанс». Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Позивачем понесено витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

У підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду подано: договір №42649746 від 01.04.2024 про надання правової допомоги, укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Біленьким Б.М., Акт від 16.09.2024 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), у якому відображене надання послуг правового аналізу обставин правовідносин та надання правових рекомендацій, складання позовної заяви та формування додатків, на загальну суму 6000,00 грн., Детальний опис робіт від 16.09.2024, виконаний адвокатом Білецьким Б.М., на суму 6000,00 грн.

Згідно зі ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Доводи відзиву на позов щодо неспівмірності заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу складності справи та обсягу виконаної роботи та, як наслідок, наявності підстав для зменшення розміру заявлених позивачем до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд відхиляє як безпідставні.

Відтак, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу на підставі ст.141 ЦПК України слід присудити пропорційно до задоволеної частини позову, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 1021,10 грн. судового збору та 2529,15 грн. витрат на надання професійної правничої допомоги, а всього 3550,25 грн. понесених судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.512-514, 526, 530, 625, 634, 639, 1046, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 13163 (тринадцять тисяч сто шістдесят три) грн. 10 коп. кредитної заборгованості.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» понесені позивачем судові витрати у розмірі 3550 (три тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн. 25 коп.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , місцезнаходження: 04112, м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складене 15 травня 2025 року.

Головуючий суддя: Т.Ю.Демчина