Провадження № 22-ц/801/1224/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 рокуСправа № 127/36447/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання: Кашпрук М. Г.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа без самостійних вимог Друга Вінницька державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Винницької області від 13 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Волошина С. В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог - Другої Вінницької державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог - Другої Вінницької державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Зазначала, що її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 під час перебування у зареєстрованому шлюбі придбали житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу від 23.02.2002, посвідченого приватним нотаріусом ВМНО Мультян В.М. та зареєстрованому в КП «ВООБТІ» 23.03.2002 за реєстровим № 8832. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер та після його смерті Другою вінницькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №94/2020. Після його смерті залишилась спадщина, яка складається з 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала померлому як співвласнику спільної сумісної власності. За життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом на день смерті, заповів своїй дочці ОСОБА_1 . Позивач зазначає, що з серпня 2014 року вона була вимушена переїхати на постійне місце проживання в будинок АДРЕСА_2 в зв`язку з прогресуючою хворобою батька - ОСОБА_4 . Її мати, ОСОБА_2 , через поганий стан здоров`я не могла доглядати свого хворого чоловіка. Починаючи з серпня 2014 року й до дня смерті батька, ОСОБА_1 проживала зі своїми батьками однією сім`єю в будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності згідно договору дарування від 08.06.2010. Вони вели спільний побут, здійснювали спільні витрати по утриманню будинку, мали спільний бюджет та фактично виконували права та обов`язки сім`ї. Про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_4 свідчить рішення Лікувально-консультативної комісії № 261 від 09.10.2019, згідно якого ОСОБА_4 потребував постійного стороннього догляду та не був здатний до самообслуговування. ОСОБА_1 вказує, що потрібний догляд йому забезпечувала саме вона, в наведений період проживала за адресою: АДРЕСА_2 , та отримувала компенсацію за надання соціальної послуги особі похилого віку. Позивач зазначає, що саме вона займалась організацією поховання батька, що підтверджується квитанцією до ПКО про оплату вартості ритуальних послуг у сумі 10000,00 грн. 26.04.2022 позивач звернулась до державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину. Листом №368/01-16 від 26.04.2022 державним нотаріусом письмово відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини та роз`яснено, що для отримання свідоцтва про право на спадщину необхідно звернутись до суду. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 5/12 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2025 року позов задоволено встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 з спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 5/12 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що суд не врахував те, що позивачем не доведено факту проживання із спадкоємцем на час відкриття спадщини. Позивачка мала інше офіційно зареєстроване місце проживання від так вона не проживала з батьком на час відкриття спадщини і є такою, що не прийняла спадщину. Суд не врахував, що позовна заява подана із пропуском строку позовної давності, однак заяви відповідача не врахував, наслідків пропуску строку позовної давності не застосував.

Заслухавши доповідача, осіб, що приймали участь у справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що 01.05.1967 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 01.05.1967 (т. 1, а.с. 15).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 28.08.1979, ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьками у свідоцтві зазначено: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 14).

В подальшому ОСОБА_6 у зв`язку з укладенням шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_7 », а згодом на « ОСОБА_8 », що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №6 від 14.06.2012 та № 7 (т. 1, а.с. 16-17).

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 придбала житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу від 22.03.2002. Наведений договір посвідченого приватним нотаріусом ВМНО Мультян В.М. та зареєстровано КП «ВООБТІ» 26.03.2002 за реєстровим № 8832 (т.1, а.с. 19).

Вказаний будинок належав ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. Обставина належності ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 вказаного будинку на праві спільної сумісної власності визнавалась сторонами по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 08.11.2019 (т. 1, а.с. 27). Поховання здійснила ОСОБА_1 , згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 1653 від 08.11.2019 (т. 1, а.с. 26)

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 94/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (т. 1, а.с.81-129), із заявами про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори звернулись син померлого - ОСОБА_3 , (заява датована 30.04.2020, зареєстрована 04.05.2020), та ОСОБА_2 , (14.04.2022) (т. 1, а.с. 82, 88, 108).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 ідеальної частки житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала померлому як учаснику спільної сумісної власності подружжя.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом на день смерті, заповів своїй дочці ОСОБА_9 . Заповіт посвідчено державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малою Н.С. 03.02.2006 та зареєстровано в реєстрі за № 2-335 (т. 1, а.с. 107).

Відповідно до листа державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори Малої Н.С. № 368/01-16 від 26.04.2022, спадкоємиця ОСОБА_1 пропустила строк на прийняття спадщини відкритої щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , що проживав на день смерті в АДРЕСА_2 , а саме не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та на день смерті не проживала разом із спадкодавцем. Державний нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори Малая Н.С. роз`яснила, що ОСОБА_1 має право відповідно до ст. 1272 Цивільного кодексу України звернутися до суду про визнання додаткового строку для прийняття спадщини. У разі встановлення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини спадкоємець повинен у межах установленого судом строку прийняття спадщини подати до даної нотаріальної контори відповідну заяву. (т. 1, а.с. 113).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 за станом здоров`я потребував постійного стороннього догляду, не здатний до самообслуговування, що підтверджується рішеннями ЛКК № 217 від 04.09.2019 та № 261 від 09.10.2019 (т.1, а.с. 23-24)

Згідно довідки Управління соціального захисту населення (Лівобережне) від 22.04.2022 №99 ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення (Лівобережне) департаменту соціальної політики Вінницької міської ради та отримувала компенсацію фізичній особі, яка надає соціальні послуги особі похилого віку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 07.09.2019 по 08.11.2019 (т. 1, а.с. 25).

Відповідно до довідки квартального комітету «Ясний» від 26.04.2022 № 164, ОСОБА_1 дійсно зареєстрована з 22.08.2008 у будинку АДРЕСА_1 , але не проживала з серпня місяця 2014 року по грудень місяць 2019 року за даною адресою за свідченням сусідів: ОСОБА_10 , 1977 року народження, ОСОБА_11 , 1981 року народження (т. 1, а.с. 31).

Згідно довідки квартального комітету «Лівобережний» від 25.04.2022 № 164, ОСОБА_1 дійсно проживала в буд. АДРЕСА_2 без реєстрації з серпня місяця 2014 року по грудень місяць 2019 року. (т. 1, а.с. 32).

З 31.08.2015 було розпочато реконструкцію індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується повідомленням про початок будівельних робіт, виданим Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області (т. 1, а.с. 28).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факту проживання із спадкоємцем на час відкриття спадщини. Позивачка мала інше офіційно зареєстроване місце проживання від так вона не проживала з батьком на час відкриття спадщини і є такою, що не прийняла спадщину колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно із частиною першою третьою та п`ятою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Колегія суддів вважає, що задовольняючи частково позов, суд на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про те, що позивач проживала разом на час відкриття спадщини, тобто до дня смерті останнього, що підтверджено належними доказами у справі, а саме: довідкою квартального комітету «Ясний» від 26.04.2022 № 164, довідкою квартального комітету «Лівобережний» від 25.04.2022 № 164, ОСОБА_1 .

Більше того, Управління соціального захисту населення (Лівобережне) від 22.04.2022 №99 ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення (Лівобережне) департаменту соціальної політики Вінницької міської ради та отримувала компенсацію фізичній особі, яка надає соціальні послуги особі похилого віку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 07.09.2019 по 08.11.2019 (по день смерті) (т. 1, а.с. 25).

Покази свідків з даного приводу не превалюють, оскільки факт проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем підтверджено офіційними документами та не спростовано відповідачами.

Таким чином доведення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини є підтвердженням факту прийняття нею спадщини.

Державна реєстрація позивача за іншою адресою не свідчить про спростування такого факту та не є беззаперечним доказом постійного проживання ОСОБА_1 на момент смерті батька за адресою реєстрації, оскільки в цьому випадку спільне проживання спадкоємця та спадкодавця на момент смерті останнього документально підтверджено належними та допустимими доказами у справі, якими є довідка квартального комітету, в якому проживав спадкодавець, довідка Управління соціального захисту населення (Лівобережне) від 22.04.2022 №99. Крім того, такий факт підтверджується показами свідків, допитаних судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про застосування до позовних вимог наслідків пропуску строку позовної давності та відмови у позові з цих підстав також не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Такий підхід відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16».

Згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України ,під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS - CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, який був неодноразово продовжений та постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року відмінено на всій території України карантин з 30 червня 2023 року.

Позивач звернувся до суду із позовом у листопаді 2023 року.

Отже, враховуючи пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом знаходиться в межах позовної давності.

Доводів та заперечень щодо частки спадкового майна, а також будь-яких інших доводів апеляційна скарга не містить, а ті доводи, що викладені в апеляційній скарзі , правильні висновки суду не спростовують .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Винницької області від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. П. Рибчинський