Справа №464/24/24 Головуючий у 1 інстанції:Величко О. В.
Провадження №22-ц/811/72/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на рішення Франківського районного суду м. Львова від в складі судді Величка О.В. 17 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування витрат на правову допомогу.

В задоволені решти вимог відмовлено.

Вказане рішення оскаржило Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції.

В апеляційній скарзі просять скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2024 рокута ухвалити нове рішення про відмову у позовних вимогах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі.

Зазначають, що з оскаржуваним рішенням категорично не погоджуються, вважають, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального права, без проведення повного, всебічного з`ясування обставин справи та таким, що є ухваленим без належного дослідження доказів у справі. Звертають увагу, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв?язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про відшкодування моральної шкоди. Звертають увагу, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності, а провадження у справі було закрито. Таким чином, права позивача були захищені шляхом закриття відносно нього справи про адміністративне правопорушення органом який виніс рішення по справі, де відповідно звернувся позивач. Не встановлено факту вчинення неправомірних дій патрульними поліцейськими, зокрема інспектором який виніс постанову на позивача. Зазначають, що із оскаржуваного рішення неможливо встановити факту що позивач перебував у стресовій ситуації коли інспектор Управління виносив відносно нього постанову. Тим більш неможливо зробити висновок про причинний зв?язок між діями патрульного інспектора, який виніс постанову про адміністративне правопорушення і завдання стресу до чого прийшов суд першої інстанції. Вважають, що позивач не довів, що завдана йому моральна шкода розмірі, були наслідком неправомірних та необґрунтованих дій Департаменту патрульної поліції, отже, висновки суду про доведеність наявності підстав для відшкодування позивачу завданої відповідачами моральної шкоди ґрунтуються на припущеннях та є помилковими. Зазначають, що позивач не звертався до Львівського окружного адміністративного суду про визнання дій працівників поліції неправомірними під час винесення постанови відносно нього. Вважають, що позивачем ніяким чином не конкретизовано і не висвітлено яким чином і чому позивачу завдана моральна шкода.

Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, письмових пояснень третьої особи щодо позову, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, додаткових письмових пояснень відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 22, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354ЦПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», та задовольняючи позовну заяву частково, виходив з того, що 14.06.2019 року інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенантом поліції Куликом Т.М. винесено постанову серії ЕАВ № 1229569 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. За змістом даної постанови 14.06.2019 року о 10.32 год. на автодорозі Київ-Чоп 530 км. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 73 км/год. в населеному пункті при дозволених 50 км/год., порушення зафіксовано пристроєм TRUCAM TC000584. Рішенням начальника правління патрульної поліції у Львівській області А. Крутня № 255 від 11.07.2023 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 1229569 від 14.06.2019 року встановлено, що інспектором при винесені постанови невірно зазначено особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому внесено недостовірну інформацію у постанову ЕАВ № 1229569 від 14.06.2019 року, що суперечить вимогам ст.ст. 279, 283 КУпАП. У зв`язку з наведеним ос4аржувану постанову скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_1 - закрито, так як в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 03.07.2023 року у зв`язку із стягненням штрафу у справі про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху щодо ОСОБА_1 відкриті виконавчі провадження, зокрема № 60025701 щодо виконання постанови Управління патрульної поліції у Львівській області ЕАВ№1229569 від 14.06.2019 року "Стягнення штрафу із ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 510,00 грн."; № 61175621 повторно щодо виконання постанови Управління патрульної поліції у Львівській області ЕАВ№1229569 від 14.06.2019 року "Стягнення штрафу із ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 510,00 грн."; № 62760841 повторно щодо виконання постанови Управління патрульної поліції у Львівській області ЕАВ№1229569 від 14.06.2019 року "Стягнення штрафу із ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 510,00 грн.". З наведеного вбачається, що за постановою, яка оскаржувалась позивачем, відкривалися виконавчі провадження про стягнення з останнього накладеного штрафу в подвійному розмірі. Позивачем долучено виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 227/5 від 20.10.2023 року про те, що ОСОБА_1 сімейним лікарем КНП "4-а міська поліклініка м. Львова" встановлений діагноз дифузний кардіосклероз 2 ст., гіпертонічна хвороба, розповсюджений остеохондроз хребта з больовим синдромом, астено - невротичний синдром. При цьому, зазначено, що ОСОБА_1 хворіє на протязі 10 років, спостерігається кардіологом, невропатологом, сімейним лікарем, постійно отримує симптоматичну терапію. Пацієнту рекомендовано уникати стресових ситуацій. 15.08.2023 року між ОСОБА_1 та Центром правової допомоги укладено договір про надання правової допомоги № 15082301. Як вбачається із акту приймання - передачі послуг № 15082301 від 02.10.2023 року, виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги, а саме: оформлення заяви про витребування виконавчих проваджень, закінчення виконавчих проваджень. Вартість послуг згідно вказаного акту складає 7000 грн. Позивач стверджує, що незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності завдало йому моральних страждань, через незаконне накладення адміністративного стягнення позивач перебував у тривалому стресі, пережив відчуття несправедливості, був пригніченим, переживав, що його права були порушені, пережив упередженість співробітників правоохоронних органів, що викликало у нього невдоволення, невпевненість, недовіру до правоохоронних органів У даній справі підставою для відшкодування шкоди є притягнення до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 255 грн. на ОСОБА_1 , провадження по якому закрито рішенням начальника Управління патрульної поліції у Львівській області. Разом із тим, скасування постанови, якою ОСОБА_1 притягнуто до адмінстративної відповідальності, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Як встановлено судом, внаслідок складання постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1229569 від 14.06.2019 року позивачу була завдана моральна шкода, яка полягала в душевних переживаннях, порушенні звичайного ритму життя через необхідність оскарження постанови про адміністративне правопорушення та захисту від притягнення до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, для чого знадобився певний час та відповідні зусилля. Разом з тим, з урахування принципу справедливості та співмірності суд вважав, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню у розмірі 5000 грн. 00 коп., що слід вважати виваженою, розумною та справедливою сатисфакцією душевних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з безпідставним притягненням його до адміністративної відповідальності. Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у даному випадку провадиться за рахунок коштів державного бюджету. При цьому, суд відхилив доводи позивача про стійкий розлад його здоров`я, що виник у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, з урахуванням чого позивачем визначено моральну шкоду в розмірі 20000 грн., адже згідно представленої позивачем виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 227/5 від 20.10.2023 року сімейним лікарем КНП "4-а міська поліклініка м. Львова" зазначено, що ОСОБА_1 хворіє на протязі 10 років, спостерігається кардіологом, невропатологом, сімейним лікарем, постійно отримує симптоматичну терапію. Пацієнту рекомендовано уникати стресових ситуацій. Відповідно, наявні у позивача захворювання не перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із здійсненням щодо ОСОБА_1 провадження у справі про адміністративне правопорушення. З урахуванням протипоказань до стресових ситуацій є підстави стверджувати лише про те, що безпідставне притягнення позивача до адміністративної відповідальності дійсно мало негативний вплив на стан його самопочуття і здоров`я, однак, не спричинило виникнення будь-яких нових захворювань. Наведене вказує на те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не можуть бути задоволені у повному обсязі, а їх розмір, визначений судом у сумі 5000 грн., є достатньою сатисфакцією для позивача і релевантний встановленим обставинам. Належних і допустимих доказів про спричинення більшого розміру моральної шкоди позивачем не надано. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди суд зазначав наступне. Заподіяння особі матеріальної шкоди повинно бути доведено належними та допустимими доказами. Однак, на підтвердження вимоги позивача про відшкодування заподіяної йому матеріальної шкоди, яка полягає у здійсненні витрат на отримання правової допомоги для закриття виконавчих проваджень, розпочатих на виконання постанови про накладення штрафу серії ЕАВ № 1229569 від 14.06.2019 року, яка була скасована, позивачем надано лише договір про надання правової допомоги №15082301 від 15.08.2023 року, укладений ОСОБА_1 з ТОВ "Центр правової допомоги "Україна", яким визначено вартість послуг, що надаються, у сумі 7000 грн.; акт приймання-передачі послуг № 15082301 від 02.10.2023 року, згідно якого замовник прийняв юридичні послуги щодо заяв про витребування виконавчих проваджень і закінчення ВП на підставі ст.39 ч.5; договір про надання правової допомоги від 17.08.2023 року, укладений ОСОБА_1 з адвокатом Таратулою Р.С., відповідно до якого останнього уповноважено представляти інтереси позивача у Бродівському відділі державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області; акт від 02.10.2023 року щодо надання послуг за договором про надання правової допомоги від 17.08.2023 року, яким зафіксовано опис наданих адвокатом послуг. Аналіз представлених позивачем вищеперелічених документів свідчить, що жоден із них не містить посилань на конкретні виконавчі провадження, у яких було надано правову допомогу ОСОБА_1 , в них не згадується про постанову серії ЕАВ № 1229569 від 14.06.2019 року, яку оскаржував позивач та з приводу якої здійснювались виконавчі провадження, а детальний опис наданих адвокатом Таратулою Р.С. послуг, оформлений актом від 02.10.2023 року, містить лише узагальнюючі посилання на здійснення адвокатом комунікації із Бродівським відділом державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області та надсилання до вказаного органу виконавчої служби документів, проте, у яких саме виконавчих провадженнях, не визначено. Отже, з наданих позивачем доказів на підтвердження понесених ним витрат на юридичну допомогу і супровід, які заявляються як збитки, неможливо чітко ідентифікувати, які саме послуги та в межах яких саме виконавчих проваджень надавалися ОСОБА_1 . А тому, категоричного висновку про те, що такі витрати спричинені саме виконанням постанови інспектора поліції серії ЕАВ № 1229569 від 14.06.2019 року, неможливо зробити. Відтак, жодного доказу фактичного понесення позивачем витрат в розмірі 7000 грн. суду не надано. А тому, суд дійшов переконання про відсутність підстав для задоволення вказаної вимоги позивача.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у якому просив:

- стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу на користь ОСОБА_1 20000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої працівниками Національної поліції України;

- стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу на користь ОСОБА_1 7000,00 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, 14.06.2019 року поліцейський Управління патрульної поліції у Львівській області виніс на місці постанову серії ЕАВ № 1229569 від 14.06.2019 року про накладення на позивача ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Оскільки позивач не вчиняв вказаного правопорушення, він звернувся 03.07.2023 року із скаргою до Управління патрульної поліції у Львівській області, в якій вказав, що з винесеною постановою не згідний, просив скасувати постанову, адже даним транспортним засобом не керував та не є його власником, у м. Броди ніколи не був та дане правопорушення не вчиняв. Начальником Управління патрульної поліції у Львівській області було прийнято рішення № 225 від 11.07.2023 року, яким ухвалено постанову інспектора роти № 4 батальйону № 4 УПП у Львівській області ДПП лейтенанта поліції Кулика Тараса Миколайовича серії ЕАВ № 1229569 від 14.06.2019 року, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 255 гривень, скасувати, а справу - закрити. На виконання постанови Управління патрульної поліції у Львівській області ЕАВ № 1229569 від 14.06.2019 року про стягнення штрафу у подвійному розмірі із ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 510,00 грн. Бродівським відділом державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкриті виконавчі провадження: №60025701, № 61175621 повторно, №62760841 повторно, та накладено арешт на майно (кошти) позивача. Також позивач був включений до Єдиного реєстру боржників. Оскільки, як стверджував позивач, виконавча служба незаконно вимагала стягнути з позивача виконавчий збір, він звернувся за правовою допомогою до ТОВ "Центр правової допомоги Україна", з яким уклав договір № 15082301 від 15.08.2023 року. Повний супровід справи про закриття виконавчих проваджень було виконано адвокатом Таратулою Р.С., зокрема: направлення адвокатського запиту для збору інформації, оформлено та подано процесуальні документи для захисту клієнта. У зв`язку з цим позивачем понесено фактичні витрати на оплату послуг ТОВ "Центр правової допомоги Україна" в сумі 7 000 гривень. Також позивач наголошував, що рішенням начальника Управління патрульної поліції у Львівській області № 225 від 11.07.2023 року дії інспектора роти № 4 батальйону № 4 УПП y Львівській області ДПП лейтенанта поліції Кулика Т. М. при винесенні постанови серії ЕАВ № 1229569 від 14.06.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП визнані неправомірними з тих підстав, що дії інспектора поліції під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача не відповідали вимогам ст.ст. 245, 251, 280 КУпАП. Також зазначеним рішенням скасовано постанову серії ЕАВ № 1229569 від 14.06.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, а справа про адміністративне правопорушення відносно нього закрита. Таким чином, як стверджується у позові, рішенням начальника Управління патрульної поліції у Львівській області № 225 від 11.07.2023 року встановлено неправомірність дій працівника патрульної поліції щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Тому здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, на його переконання, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Внаслідок таких дій, як стверджував позивач, йому заподіяна моральна шкода. При цьому, останній наголошував, що відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу. За змістом позовної заяви заподіяна позивачу моральна шкода полягає у тому, що діями інспектора поліції йому були спричинені глибокі і тривалі моральні страждання через незаконне накладення адміністративного стягнення позивач перебував у тривалому стресі, пережив відчуття несправедливості, був пригніченим, переживав, що його права були порушені, пережив упередженість співробітників правоохоронних органів, що викликало у нього невдоволення, невпевненість, недовіру до правоохоронних органів. Також, як зазначає позивач, незаконні дії інспектора поліції негативно вплинули на стан його здоров`я. У виписці з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 227/5 виданій 20.10.2023 року лікарем 4-ї міської поліклініки м. Львова вказано, що він хворіє, зокрема, на гіпертонічну хворобу II-III, ризик III, астено-невротичний синдром, і йому рекомендовано уникати стресових ситуацій. Також вказані незаконні дії призвели до негативних змін у способі життя, позивач був змушений витрачати свій час та кошти на оскарження дій співробітників патрульної поліції та органу виконавчої служби. Розмір моральної шкоди, з урахуванням стану його здоров`я і обставин справи, яка заподіяна внаслідок душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку з незаконним притягненням 14.06.2019 року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП, а також через додаткові вимушені негативні зміни у способі життя, становить 20 000 гривень.

Відповідно до 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається із матеріалів справи, 14.06.2019 року інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенантом поліції Куликом Т.М. винесено постанову серії ЕАВ № 1229569 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. За змістом даної постанови 14.06.2019 року о 10.32 год. на автодорозі Київ-Чоп 530 км. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 73 км/год. в населеному пункті при дозволених 50 км/год., порушення зафіксовано пристроєм TRUCAM TC000584.

Рішенням начальника правління патрульної поліції у Львівській області А. Крутня № 255 від 11.07.2023 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №1229569 від 14.06.2019 року встановлено, що інспектором при винесені постанови невірно зазначено особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому внесено недостовірну інформацію у постанову ЕАВ №1229569 від 14.06.2019 року, що суперечить вимогам ст.ст. 279, 283 КУпАП. У зв`язку з наведеним оскаржувану постанову скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_1 закрито, так як в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 03.07.2023 року у зв`язку із стягненням штрафу у справі про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху щодо ОСОБА_1 відкриті виконавчі провадження, зокрема № 60025701 щодо виконання постанови Управління патрульної поліції у Львівській області ЕАВ№1229569 від 14.06.2019 року "Стягнення штрафу із ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 510,00 грн."; № 61175621 повторно щодо виконання постанови Управління патрульної поліції у Львівській області ЕАВ№1229569 від 14.06.2019 року "Стягнення штрафу із ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 510,00 грн."; № 62760841 повторно щодо виконання постанови Управління патрульної поліції у Львівській області ЕАВ№1229569 від 14.06.2019 року "Стягнення штрафу із ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 510,00 грн.". З наведеного вбачається, що за постановою, яка оскаржувалась позивачем, відкривалися виконавчі провадження про стягнення з останнього накладеного штрафу в подвійному розмірі.

Позивачем долучено виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №227/5 від 20.10.2023 року про те, що ОСОБА_1 сімейним лікарем КНП "4-а міська поліклініка м. Львова" встановлений діагноз дифузний кардіосклероз 2 ст., гіпертонічна хвороба, розповсюджений остеохондроз хребта з больовим синдромом, астено - невротичний синдром. При цьому, зазначено, що ОСОБА_1 хворіє на протязі 10 років, спостерігається кардіологом, невропатологом, сімейним лікарем, постійно отримує симптоматичну терапію. Пацієнту рекомендовано уникати стресових ситуацій.

Однак, колегія суддів вважає, що фактично у даній справі доводи позивача зводяться до незгоди з постановою про адміністративне правопорушення, натомість у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення особистих немайнових чи процесуальних прав позивача, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди. Тобто, матеріали справи не містять достатніх доказів для доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого можна було б встановити наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди.

Факт того, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 14.06.2019 року, серії ЕАВ №1229569 на позивача накладено адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, сам по собі не доводить заподіяння йому шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням шкоди.

Окрім цього, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку з складенням відносно нього постанови та її скасування. Медичний висновок цього не підтверджує, оскільки як вказаному в самому висновку, ОСОБА_1 хворіє протягом 10 років (спостерігається кардіологом, невропатологом, сімейним лікарем, постійно отримує симптоматичну терапію). Пацієнту рекомендовано уникати стресових ситуацій.

Також, скасування постанови ЕАВ №1229569 від 14.06.2019 року не є безумовним та безспірним доказом неправомірності процесуальних рішень, які могли потягли заподіяння позивачу моральної і матеріальної шкоди, а сам факт скасування постанови інспектора поліції та закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені.

Також, як вбачається з відзиву на апеляційну скаргу, позивач зазначав, що його збентежило те, що всі звернення, телефонні розмови щодо незаконних дій відносно позивача, а саме внесення в Реєстр боржників з обов`язковою оплатою судового збору, до державного виконавця Бродівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області були безрезультатними. Відтак у доводах позивача йдеться не про заподіяння шкоди відповідачем, а про шкоду заподіяну державним виконавцем.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відтак, колегія суддів вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слід вважати обґрунтованою та задовольнити, рішення жФранківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2024 року слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 червня 2025 року.

Судді: Я.А. Левик

Н.П. Крайник

М.М. Шандра