Справа № 465/3888/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої - судді Гедз Б.М.

за участю секретаря судових засідань - Ясниської В.Я.

з участю позивачки - ОСОБА_1

представників позивачки - адвоката Коцюбинської Л.С., адвоката Дацко А.О.

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Паращака В.В.

представника третьої особи - Мочарської М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Служба у справах дітей управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила позбавити

ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 30 квітня 2013 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб у Франківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу народився син ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась донька ОСОБА_4 . Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13.03.2024 у цивільній справі № 465/1006/24 шлюб між ними розірвано. Діти проживають разом з нею, натомість відповідач з 2020 року проживає окремо та участі у вихованні їхніх спільних дітей не бере. 03.04.2024 Франківським районним судом м. Львова видано за її заявою судовий наказ, яким вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку. Однак, вказаний наказ відповідачем не виконується. Позивачка зазначає, що шлюб із відповідачем розпався внаслідок нехтування ним інтересами сім`ї та дітей, небажання брати участь у їх вихованні та матеріальному забезпеченні. Відповідач створював напружену атмосферу вдома, вчиняв скандали, що безумовно завдавало шкоду психічному здоров`ю дітей. Зазначає, що внаслідок неадекватної поведінки відповідача під час одноразового епізоду відвідування ним доньки ОСОБА_4 у дитячому садочку, у доньки сталась істерика, післ чого відповідач більше жодного разу не відвідував дітей, не цікавився їхнім життям, здоров`ям, навчання. Протягом першого року після розірвання шлюбу та роздільного проживання відповідач спочатку здійснював перерахування грошових коштів, одна клише у розмірі 1 000-1 500 грн, хоча, працюючи у сфері ІТ, мав високий дохід. ОСОБА_2 не брав участі у жодній значущій події із життя дітей, не цікавиться їхніми успіхами, навчанням, тобто повністю самоусунувся від своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, тому просить позов задовольнити.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 05.09.2024 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав передано для розгляду до Залізничного районного суду м. Львова.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Залізничного районного суду м. Львова матеріали справи ОСОБА_1 передано для розгляду судді Гедз Б.М.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У матеріалах справи міститься поданий відповідачем 25.06.2024 до Франківського районного суду м. Львова письмовий відзив на позовну заяву, в якому заявлені вимоги заперечив, просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Вказує, що бажає бачити своїх дітей, бути батьком та брати участь у їхньому вихованні. Для чого неодноразово докладав зусили, однак позивачки чинить перешкоди у цьому. Зазначає, що саме позивачка своїми діями не враховує інтереси дітей. Їхній шлюб із позивачкою дійсно розірваний у судовому порядку за ініціативою позивачки, при цьому ще під час судового розгляду питання розірвання шлюбу, звертаючись до суду із відзивом на позовну заяву, у такому наголошував, що позивачка відгородила від нього дітей, у зв`язку із чим він вимагатиме у законний спосіб бачитись із дітьми. Після того, як почав проживати окремо, діти залишились проживати із позивачкою з огляду на їхній вік та емоційний зв`язок із матір`ю, в той же час позивачка уникає будь-яких контактів з ним, перешкоджаючи і у зустрічах з дітьми. Наголошує, що впродовж 2021 року добровільно здійснював перерахування грошових коштів на банківську картку позивачки із розрахунку, що ці грошові кошти витрачатимуться нею на потреби дітей, паралельно також сплачуючи до липня 2022 року грошові кошти за відвідування дітьми дошкільного навчального закладу. Бажав би продовжувати і надалі сплачувати у добровільному порядку кошти на утримання дітей, однак позивачка уникає контактів та не надає інформації та реквізитів, необхідних для перерахування коштів. Намагаючись відновити зв`язок із своїми дітьми, вживає можливих з його сторони засобів, зокрема у квітні 2024 року звернувся у Службу у справах дітей управління соціально-гуманітарної політики із письмовою заявою про визначення порядку його участі як батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, дізнавшись про існування судового наказу про стягнення з нього аліментів, намагався у добровільному порядку врегулювати із позивачкою питання перерахування грошових коштів, у зв`язку із чим двічі надсилав листи із проханням надати реквізити картки/рахунку для сплати аліментів, які позивачкою, однак, проігноровані. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позову відмовити. Щодо представлених позивачкою висновків психологів, то такі викликають сумніви, оскільки складені щодо сина і доньки, однак містять майже однакові формулювання щодо обох дітей, без жодного достатнього опису обставин, на основі яких психологами надано рекомендації обмежити спілкування дітей з батьком, та при цьому незрозумілим є той факт, яким чином психологи дослідили емоційні стани дітей у присутності батька, якщо впродовж тривалого часу його відсторонено від спікування з ними.

Позивачка подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій викладені відповідачем обставини заперечила, зазначила, що, незважаючи на покликання відповідача про його участь у матеріальному утриманні дітей шляхом добровільних переказів грошових коштів, такі надходження були лише у розмірі 1000-1500 грн, та враховуючи те, що на виконання судового наказу про стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/3 частки доходу, розмір аліментів за період лютого 2024 року складав - 20 829 грн, а за березень 2024 року - 28 725 грн, вбачається, що дохід відповідача значно перевищує середній дохід регіону, однак при цьому добровільно відповідача надав на дітей лише 3-5 % від його реального доходу. Окрім того, станом на даний час наявна заборгованість по сплаті аліментів за 4 місяці, що жодним чином не відповідає твердженням відповідача про його намір на участь в утриманні та вихованні дітей. Зазначає, що усі дії відповідача, на які він покликається у своєму відзиві на позовну заяву, як дії, спрямовані на його участь як батька у вихованні та утриманні дітей, вчинені ним після початку судового процесу, та не зазначає про жодні дії, які він вживав зі своєї сторони до ініцювання нею розгляду судом питання позбавлення батьківських прав.

14.08.2024 відповідач за допомогою підсистеми «Електронний Суд» подав до суду заперечення на відзив на позовну заяву, в якому вказує, що по суті вимоги позивачки про позбавлення його батьківських прав зводяться нею до покликань на неналежне фінансове забезпечення. Наголошує на тому, що протягом 2021 року платежі хоча й становили 1000-1500 грн, але були неодноразові протягом місяця, тому щомісячно позивачка отримувала загалом близько 6 000 грн. що хоч і не є достатньою сумою для утримання дітей, однак і не є мізерними виплати, як зазначає позивачка. Заборгованість по сплаті аліментів за березень сплачено, та вживає заходів для якнайшвидшого погашення залишку заборгованості за 3 місяці, до того ж недостатній рівень фінансування сімї у жодному разі не може слугувати вагомою підставою для позбавлення його батьківських прав. Вважає, що позивачка звертаючись до суду із позовом про позбавленням його батьківських прав, бажає таким чином покарати його назавжди, покликаючись на відсутність його участі у вихованні та утриманні дітей протягом двох останніх років, при цьому ігноруючи ті обставини, що він має бажання брати участь у житті своїх дітей та спілкуватись з ними. Акцентує увагу на те, що один із висновків психолога Моршинського ліцею імені Константина Малецького, в якому працювала (або й надалі працює) позивачка, а тому не може бути оцінений як неупереджений доказ.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09 грудня 2024 року зобов`язано Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування надати висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , крім того, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі залучено Службу у справах дітей управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради.

21 січня 2025 року задоволено клопотання позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про витребування висновку із органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 про витребування висновку із Служби у справах дітей управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради. Повторно зобов`язано Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування надати висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язано Службу у справах дітей управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради надати висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

04.02.2025 за допомогою підсистеми «Електронний Суд», на виконання ухвали суду від 21.01.2025 про витребування доказів, надійшла письмова відповідь франківської районної адміністрації Львівської міської ради, відповідно до якої надати висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав є неможливим, оскільки зясовано, що малолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживають на території Франківського району м. Львова.

21 березня 2025 року на адресу суду, на виконання ухвали суду від 21.01.2025 про витребування доказів, надійшов висновок Моршинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 14 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивачка заявлені нею вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі, та пояснила, що у 2013 році вони з відповідачем ОСОБА_2 одружились, у 2015 році у шлюбі народився син ОСОБА_3 . Після реєстрації шлюбу вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 в однокімнатній квартирі. В цей період часу вона займалася домашнім господарством, доглядала за сином, проходила навчальні курси, а відповідач працював в нічний період часу. Стосунки між ними почали погіршуватися і вони вирішили переїхати проживати в с. Довге Стрийського району Львівської області за місцем проживання її матері, де великий будинок та є всі необхідні умови для проживання. Відповідач в той час не мав постійного місця праці, однак орієнтовно з 2016 року працевлаштувався у м. Львові. У 2017 році у них народилася дочка - ОСОБА_4 . Так як відповідач працював у м. Львові, то почав приїзджати в с. Довге лише на вихідні дні, догляд за дітьми здійснювала вона і її мама, а згодом залучили няню. За час спільного проживання, відповідач частково надавав кошти на утримання сім`ї, ще частину коштів вона мала з декретних виплат, та отримувала державну допомогу по догляду за дітьми. У 2018-2019 рр. вона вийшла на роботу, що не влаштовувало відповідача, почав з`ясовувати відносини, часто влаштовував конфлікти і робив це у присутності дітей. У 2020 році після чергового скандалу, в присутності дітей, яких відповідач особисто залучив, гримнувши дверима, пішов з дому. Мав місце випадок на дачі, під час того як поспіхом з дітьми збиралися додому, відповідач її штовхнув і вона впала, коли вони повернулися, вона сказала йому віддати ключі від автомобіля. Відповідач телефонував, просив про зустрічі з дітьми, впродовж 2020-2021 рр. вони зустрічалися двічі, вона, в свою чергу, робила всі спроби організації побачень відповідача з дітьми, однак відповідач поводився агресивно, діти через це плакали, почувалися некомфортно, відтак конструктивного діалогу між ними не було. Мав місце випадок, коли відповідач з`явився в дошкільний заклад під час прогулянки дітей, однак діти розплакалися і вихователька хотіла викликати поліцію, мама була змушена забрати дочасно дітей із садочка, бо вони не могли спати і заспокоїтися. Ще мав місце інцидент, коли відповідач на зустріч з дітьми прибув із собакою, при цьому в сина алергія на шерсть собак, а дочка боїться собак. Після 2020-2021 рр. ні відповідач, ні його батьки не зверталися до неї жодного разу з приводу надання побачень з дітьми. З 2021 року відповідач повністю перестав цікавитися дітьми. Після того, як у 2022 році почалася війна, оскільки на той час їй було невідомо, що дозвіл одного із батьків дітей на виїзд не потрібний, вона у перший день війни зателефонувала до відповідача з проханням надати їй дозвіл на виїзд дітей за кордон, оскільки її батько працює за кордоном і є всі умови для їх проживання. Однак відповідач відмовився надати такий дозвіл, мотивуючи свою відмову тим, що вона повинна віддати йому якість документи, при цьому поставив свої інтереси вище, ніж інтереси і безпеку дітей. Проте, діти в лютому 2022 році разом з бабусею все таки виїхали за кордон до дідуся, де перебували до літа 2022 року. Відповідач протягом 1,5 року, після того як покинув їхню сім`ю, переказував їй незначні суми коштів час від часу, оплачував за дошкільний заклад до липня 2022 року, з приводу збільшення суми переказів вона до нього ніколи не зверталась, оскільки поведінка відповідача була агресивною, до того ж вона мала фінансову можливість самостійно утримувати дітей. Вже після її звернення до суду в 2024 році із позовом про позбавлення батьківських прав відповідач написав, що хоче зустрітися з сином на його день народження, ІНФОРМАЦІЯ_5 , вона, попередньо врахувавши думку сина, який повідомив, що не хоче зустрічатися з батьком, оскільки не пам`ятає його і боїться його, надала відповідачу негативну відповідь з приводу зустрічі з сином. Незважаючи на це, відповідач разом з своєю матір`ю прибув до їхнього місця проживання та намагалися проникнути в будинок. В той час син перебував на подвір`ї, випробовував нову іграшку, однак побачивши відповідача, якого він боїться, забіг до будинку, оскільки не хотів його бачити. Внаслідок дій відповідача того дня було викликано працівників поліції. Також, 17.10.2024 відповідач, без попередження, прибув на день народження дочки, при цьому востаннє бачив її, коли їй було лише три роки. Також інцидент мав місце в «Ашані» 30.03.2025 , де зустріч з відповідачем відбулася випадково. Відповідач підбіг до неї зі словами: «О, діти», підбіг до візка для продуктів, в якому сиділа донька, а штовхав візок син, намагався вихопити дочку, не врахував, що дитина навіть не зрозуміла хто він, а також почав шарпати сина, висловлюючись «нічого, ми з вами ще зустрінемося». Діти були дуже налякані такою його поведінкою, до того ж, вони бачили як відповідач піднімав руку на бабцю і на неї, тому бояться відповідача. Вона ніколи не била дітей, і саме поведінка відповідача завдавала шкоди психічному здоров`ю дітей: дочка стала знову заїкатися, відновилися нав`язливі рухи пальцями, а син став замкненим у собі, тому були змушені працювати з психологом, як у 2020-2021 році і до війни, так і після останнього інциденту у 2025 році, оскільки симптоми повернулися, діти знову стали тривожні. Психолог за результатами роботи з дітьми надала висновок: «не рекомендовано спілкування з батьком». У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити.

Представник позивачки - адвокат Дацко А.О. підтримала вимоги позовної заяви з мотивів та підстав, наведених у заявах по суті. Зазначила, що батько свідомо ухиляється від виховання дітей протягом більш як три роки, не спілкувався з дітьми, не дбав про їх духовний розвиток, проведення дозвілля, не цікавився їхнім станом здоров`я, успіхами у навчанні, розвитком, не утримував належним чином дітей, не вітав зі святами, а в присутності дітей вдавався до сімейного насильства, таким чином винна поведінка батька призвела до шкідливих наслідків для психічного здоров`я дітей, про що свідчить висновок психолога-спеціаліста. Саме поведінка батька призвела до звернення матері до психолога про надання допомоги і психологічної підтримки дітям. Разом з тим, опікунська рада надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітніх дітей, на засіданні опікунської ради батько був присутній та заслуханий, і мав можливість ставити питання, подавати свої докази. Станом на сьогодні діти доглянуті, здорові, добре навчаються і обов`язки по вихованню дітей повністю виконує мати. За наведеного, відповідач, заперечуючи проти позову, не переслідує якнайкращі інтереси дітей, а створює нестійке і небезпечне для дітей середовище. Всі дії батька, вчинені після подання позовної заяви до суду викликані наявністю спору в суді, а не свідчать про інтерес до дітей. Просить врахувати правові позиції ВС і практику ЄСПЛ у такій категорії справ і задовольнити позовні вимоги, оскільки у даній ситуації така доцільність наявна виходячи з якнайкращих інтересах дітей. Поруч з цим, слід зауважити, що у випадку позитивної поведінки батька він не позбавлений можливості звернутися із заявою про поновлення батьківських прав.

Представник позивача - адвокат Коцюбинська Л.С. підтримала заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги з мотивів та підстав, наведених у позові та заявах по суті. Додатково доповнила, що відповідач жодного разу, до подання позивачкою позову до суду, не звертався в опікунську раду з приводу чинення йому перешкод у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Відповідач з 2020 року не цікавився дітьми взагалі, свідомо ухилявся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків впродовж більше трьох років. Заяву про встановлення днів і годин побачень з дітьми в опікунську раду подав лише після звернення позивача до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. На засіданні опікунської ради відповідач лише заявляв про свої права, при цьому замовчуючи про обов`язки. За час спільного проживання і незначний проміжок часу після окремого проживання, відповідач надавав незначні кошти на утримання дітей. Після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, в 2024 році, позивачка отримує близько 27-28 тисяч гривень на місяць аліментів, що становить 1/3 від його доходу, що в свою чергу свідчить, що відповідач має значний дохід, однак, незважаючи на це, раніше переказував позивачці добровільно лише незначні суми коштів. Однак, в судових дебатах адвокат заявила, що ці грошові перекази без зазначення конкретного призначення платежу - це повернення коштів за ремонт дачі. З висновку психолога вбачається, що поведінка батька завдає психічної шкоди стану здоров`я дітей. Присутність батька є травматичною і є причиною страхів та стресів у дітей. Мало місце насильство в сім`ї в присутності малолітніх дітей, причому ініціатором конфліктів був саме відповідач. Позивачка не перешкоджала відповідачу у спілкуванні з дітьми, але не на шкоду дітям. Тому, підставами позову є не лише ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а й спричинення ним шкоди інтересам та здоров`ю дітей своєю винною поведінкою. Просить суд врахувати якнайкращі інтереси дітей і задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти позову та пояснив, що велику частину свого продуктивного життя віддав колишній дружині і дітям, оскільки в шлюбі вони перебували 12 років. Коли народився син в 2015 році, вони проживали в квартирі на АДРЕСА_2 , він працював та забезпечував всі побутові потреби сім`ї, виконував дрібні ремонти, гуляв з сином, за наявності можливості, купав, годував. За спільним рішенням з позивачкою переїхали в с. Довге до її матері, бо вважали, що її матір допомагатиме по господарству та у догляді за дитиною, а квартиру вирішили здавати в оренду, щоб покращити матеріальне становище. Зазначив, що в той час значних фінансових можливостей не мали, але він ніколи позивачці не відмовляв у фінансових питаннях, придбанні продуктів, заправляв авто, щоб возити дітей в садок. З 2017 року був працевлаштований у м. Львові, тому приїжджав в с. Довге до сім`ї на вихідні, при цьому виконував сімейні обов`язки, задовольняв всі побутові потреби, всіх влаштовувала така обстановка. З дітьми проводив час, на нього було покладено обов`язок возити дітей до стоматолога і оплачувати за послуги, що він виконував. Не вважає себе ганебним чоловіком і батьком, як про це стверджує позивач, натомість пояснення позивача неправдиві і спрямовані на те, щоб його осквернити. Зазначив, що насправді позивачка делегувала виховання дітей своїй матері, в той час як сама відсторонилася від дітей, зачинялася в кімнаті, більшість часу проводила в телефоні і дбала лише про свою кар`єру. Заперечив, що піднімав руку на позивачку чи на тещу. Підтвердив, що конфлікти між ними дійсно були, але ніколи не залучав дітей у таких ситуаціях. У 2020 році він заступився за дочку, яку принижувала позивачка, застосовувала до неї психологічний тиск, позивачку тоді лише відсунув з ванної кімнати, але фізичної сили при цьому не застосовував. Натомість позивачка била дітей. Також мав місце випадок, що позивачка забрала в нього ключі від автомобіля, в будинку тещі він не мав спального місця, спав на підлозі. Він намагався налагодити відносини, пропонував терапію, медіацію, заняття танцями, чи переїхати з будинку тещі. Однак позивачка відкидала ці всі запропоновані ним ідеї. 30.11.2020 мав місце конфлікт, за втручання тещі, при цьому вона з власної вини в гаражі впала в тачку, він не штовхав її, тоді він залишив будинок, але подзвонив дружині поцікавитися як її мама. Теща приклала всіх зусиль, щоб знищити сім`ю, а позивач брала пасивну участь в цьому. Чотири рази домовлялися про зустріч з дітьми, однак позивачка чинила спротив таким зустрічам. Разом з тим, під час обумовленої зустрічі в м. Стрию, не було ніяких конфліктів. Підтверджує, що на одній із зустрічей з дітьми він був з собакою, дочка гладила собаку, не боялася. Щодо сина, то йому не відомо, що в нього алергія на шерсть. Позивач не ставила його до відома про стан здоров`я дітей. Зазначає, що були успішні зустрічі, діти були раді його бачити. Позивачка також не доводила його до відома, що з дітьми працює психолог. Таким чином, в 2021 року було чотири зустрічі з дітьми, востаннє, у жовтні 2021 року після дня народження дочки. Діти отримали подарунки, були задоволені. Він мав бажання бачитися з дітьми, неодноразово телефонував позивачці, однак вона його блокувала. З початком війни позивачка зверталася до нього з приводу надання дозволу про виїзд дітей, що він в усному режимі погодив, однак про те, що у період з лютого 2022 року до літа 2022 року діти були за кордоном не був повідомлений. Позивачка та її мати не дозволяли йому брати дітей на прогулянки, умисно налаштовували дітей проти нього, обмежила його доступ до дітей. Син сказав йому, що бабця не дозволяє з ним бачитися. До служби у справах дітей не звертався, оскільки не був обізнаний і сподівався вирішити ці питання за згодою з позивачкою, оскільки перебували в шлюбі. Визнає, що 2021, 2022, 2023 не вітав дітей з днями народженнями. Позивачка в 2024 році звернулася до суду з позовами про розірвання шлюбу і про стягнення аліментів. Рішення про стягнення аліментів ним виконується, щомісячно позивач отримує аліменти орієнтовно в сумі 27000-28000 грн. У 2024 році він звернувся до служби у справах дітей із заявою про визначення днів і годин побачень з дітьми, оскільки зрозумів, що домовитися мирним шляхом з позивачкою не вдалося. Протягом року це питання не вирішене, а зупинене до вирішення даної справи. В «Ашані» під час випадкової зустрічі з дітьми в 2025 році, не мав жодного наміру завдати їм шкоди, коли підійшов до них, це природнє прагнення батька підійти до своїх дітей. Наголошує, що він любить дітей, хоче їх бачити і казати їм про це особисто, зацікавлений бачити своїх дітей і брати участь у їх вихованні, тому просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - адвокат Паращак В.В. у судовому засіданні заперечив проти позову. Наголосив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а позивачем не доведено підстав для позбавлення батьківських прав відповідача, не доведено факту свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків та нехтування цими обов`язками. Протягом року, після того як стали проживати окремо, відповідач активно намагався бачитися з дітьми, але йому чинилися у цьому перешкоди. Перший висновок вважає неналежним доказом, оскільки такий не підготовлений для суду. Другий висновок, на підставі ухвали суду, вважає упередженим, однобічно досліджено обставини, висновок даний на основі письмових пояснень зацікавлених осіб: колег по роботі бабусі, психолога, послуги якої оплачує позивач, не враховано, що відповідач надавав фінансову допомогу дітям, нічого не зазначено щодо дій відповідача, які він вчиняв щоб брати участь у вихованні дітей, лише врахована і зазначена позиція матері. Орган опіки і піклування не досліджував інших підстав, передбачених ст. 164 СК України щодо позбавлення батьківських прав батька. На засіданні опікунської ради, на запитання спеціаліста чи досліджується єдина підстава позбавлення батьківських прав - ухилення від виконання батьківських обов`язків, спеціаліст відповів ствердно. У висновку не встановлена обставина - свідоме ухилення батьком від виконання батьківських обов`язків. До відзиву долучено докази, що батько добровільно перераховував кошти на дітей, цю обставину було проігноровано органом опіки і піклування. Після подачі заяви про стягнення аліментів відповідач одразу добровільно сам звернувся до позивача за наданням нею реквізитів, на які вносити платежі, що підтверджує те, що йому не байдужі діти. Батько хоче брати участь у їх вихованні. Факти насильства в сім`ї не доведені жодними належними засобами доказування, відсутні рішення судів з даного приводу про притягнення батька до відповідальності. Щодо подій, які мали місце в «Ашані», то якби мати і бабуся дітям спокійно пояснили, що це батько і він поганого нічого не зробить, то і реакція дітей було б іншою. Діти налякалися не батька, а самого конфлікту. Покликається на позиції ВС, відповідно до яких суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, який має лише рекомендаційний характер та позбавлення батьківських прав - крайній захід, якщо змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо. Просить в позові відмовити.

Представник служби у справах дітей управління соціально-гумантіраної політики Моршинської міської ради Мочарська М.М. в судовому засіданні підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 від 19.03.2025, затверджений рішенням виконавчого комітету Моршинської міської ради від 19.03.2025 № 41. Пояснила, що коли позивачка вперше, до подання позовної заяви звернулася із заявою про видачу висновку, то в них були відсутні будь-які контактні дані батька, тому він і не викликався та не заслуховувався на засіданні комісії. Батько звернувся із заявою про визначення графіку побачень з дітьми, але розгляд заяви зупинений, до вирішення цієї справи в суді. На підставі ухвали суду від 21.01.2025 був наданий висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Батько, за участі адвоката, на засіданні опікунської ради наполягав на тому, що йому чинилися перешкоди у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, проте він не звертався з такими заявами до служби у справах дітей. Висновок наданий із врахуванням всіх обставин справи, було заслухано обидві сторони, як батька, так і матір, було враховано психологічний стан дітей, заслухано спеціаліста (психолога), було обстежено матеріально-побутові умови проживання дітей в с. Довгому, було опитано вчителів, сусідів, бабусю. Під час обстеження умов встановлено, що діти проживають у комфортних умовах у великому просторому будинку, забезпечені всім необхідним і мають окремі кімнати. При першому відвідуванні хлопчик йшов на контакт, а дівчинка - ні. Під час другого відвідування обоє дітей йшли на контакт, відповідали на всі питання, розповідали про свої вподобання. Всі фактичні дані і зібрані докази підтверджували те, що батько з 2020 року, тобто більше трьох років не бере участі у вихованні дітей, не спілкується з дітьми, він пішов з сім`ї як дітям було п`ять і три роки (це великий відлік часу в житті такого віку дітей), тобто свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Діти не розуміють хто це, діти не розуміють, що батько відіграє важливу роль в житті. Батько, будучи повнолітнім, дієздатним, здоровим, не цікавився дітьми і більше чотирьох років не брав участі в їх вихованні. Було з`ясовано, що в 2024 році батько один раз приїхав на день народження сина, до того три роки не бачив дітей, тобто з п`ятирічного та трирічного віку дітей не бачив їх. Також батько навіть не знав де перебувають його діти, коли почалася війна. Було відомо про рішення про стягнення аліментів, але фінансова частина не є основною для того, щоб дійти висновку чи батько ухиляється від виконання обов`язків. Діти потребують безпеки і таку безпеку забезпечують їм мама і бабуся. Рішення було прийнято колегіально більшість голосів: 6 - за, проти - 0, утрималося - 4. Вважає, що є всі підстави для задоволення позову, тому просить суд задовольнити позов, з урахуванням якнайкращих інтересів дітей.

Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду справи, у судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомлено.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відтак, враховуючи, що третю особу належним чином повідомлено судом про судовий розгляд справи та неявка представника не перешкоджає розгляду справи, суд прийшов до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представника органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Заслухавши пояснення сторін у справі, їх представників, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного із батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, виховання дитини повинно спрямовуватись на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, підготовку дитини до свідомого життя в суспільстві.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

Судом встановлено, що з 30.04.2013 до 13.03.2024 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13.03.2024 у цивільній справі № 4651006/24 шлюб між сторонами у справі розірвано.

03.04.2024 Франківський районний суд м. Львова, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, виніс судовий наказ, яким ухвалив стягувати із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.02.2024 і до досягнення дітьми повноліття.

Як встановлено із витягів з реєстру територіальної громади № 2024/000167089, № 2024/000167075 від 05.01.2024, № 2024/000702471 від 22.01.2024 зареєстрованим місцем проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є зареєстроване місце проживання позивачки, їхньої матері ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час судового розгляду справи встановлено, що малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Довге.

Відповідно до довідки Моршинського ліцею імені Константина Малецького Моршинської міської ради № 201/02-23 від 06.12.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у Моршинському ліцеї імені К.Малецького з 01.09.2021 та його батько ОСОБА_2 не спілкувався із вчителями, не забирав дитину додому, не брав участі в батьківських зборах.

Згідно довідки № 01-44/101 від 12.12.2023, виданої Миртюківським ліцеєм Стрийської міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у Миртюківському ліцеї з 01.09.2023, її батько ОСОБА_2 не спілкувався із вчителями дитини, не забирав дитину зі школи додому та не брав участі у батьківських зборах.

Згідно ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 296/7848/16-ц, провадження № 61-43695 св 18 у своїй постанові від 25 квітня 2019 року досліджував питання практичного застосування відповідної правової норми стосовно позбавлення батьківських прав і прийшов до правового висновку:

- ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

- більше того, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати/батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та сина ОСОБА_3 , позивачка покликається на те, що відповідач з 2020 року самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, проживаючи окремо не навідується до дітей, не цікавиться їхнім життям, не бере участі у їх вихованні та важливих для дітей подіях у їхньому житті. Агресивно поводячись та створюючи конфліктні ситуації у пристуності дітей, завдає шкоди їхньому психологічному стану.

Заслухавши під час судового розгляду справи позиції обох сторін у справі та дослідивши у сукупності подані ними докази, судом встановлено, що подружжя проживало окремо з 2020 року, та 13.03.2024 рішенням Франківського районного суду м. Львова від у цивільній справі № 4651006/24 шлюб між сторонами у справі розірвано.

У суді сторони у справі підтвердили, що після того, як відповідач ОСОБА_2 почав проживати окремо від сім`ї, протягом 2021 року він намагався спілкуватися з дітьми і брати участь в їх вихованні, однак нерегулярні зустрічі, близько 2-4 разів впродовж 2021 року завершувалися безуспішно та стали травматичними як для сторін, так і для дітей.

Наведене підтвердили і допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та

ОСОБА_8 .

Так, свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні дала показання, що вона мати позивачки і бабуся дітей. З дочкою в неї відносини нормальні, а із колишнім зятем відносин ніяких, востаннє його бачила в 2020 році. Пояснила, що дочка з ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2013 року. Від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_9 , 2015 р.н., і дочку ОСОБА_10 , 2017 р.н. Спочатку молоде подружжя проживало в квартирі на АДРЕСА_2 , яку придбали вони з чоловіком. Також зазначила, що на прохання дочки і зятя зробили ремонт в дачному будинку, який належав бабусі і дідові відповідача. Згодом дочка, зять і внук переїхали проживати до неї в будинок в с. Довге, зять протягом цього часу працював дистанційно. Стосунки між подружжям були напружені. Пізніше ОСОБА_2 влаштувався на роботу у м. Львові і став приїжджати додому лише на вихідні. Оскільки і вона, і донька працювали, вона найняла няню для дітей, особисто оплачувала її послуги, відповідач цими питаннями не цікавився абсолютно. За час перебування ОСОБА_9 у садочку, батько лише один раз відвіз його в садочок, при цьому не цікавився ні хто є вихователем дитини, ні як син розвивається у садочку. ОСОБА_9 пізно почав розмовляти, однак замість підтримки, від батька отримував критику, внаслідок чого дитина стала замкнутою, однак дуже прихильний до матері. В ОСОБА_10 теж є проблеми, вона заїкається і має синдром нав`язливих рухів. Ввважає, що саме агресивні дії відповідача призвели до таких проблем у стані здоров`я дітей, оскільки відповідач в присутності дітей застосовував до неї фізичну силу, підняв на неї руку, намагався вибити скляні двері. До того часу особистих конфліктів з ним не мала. Мав місце випадок, коли на зустріч з дітьми прийшов із собакою, не враховуваши, що ОСОБА_10 боїться собак. Також мав місце інцидент, коли відповідач намагався потрапити в садок, де влаштував скандал, внаслідок чого діти потім не могли заснути. Мав місце конфлікт в 2019 році, коли вони приїхали з дачі і дочка сказала йому залишити ключі від автомобіля. Був конфлікт і 19.08.2024, коли відповідач разом з матір`ю приїхав вітати ОСОБА_9 з днем народження, при цьому демонстативно знімав все на камеру. ОСОБА_9 якраз в той час вибіг на подвір`я випробовувати нову іграшку, а відповідач із своєю мамою почали викрикувати, кликали його, дитина не могла зорієнтуватися хто його кличе та не звертав на них уваги. Відповідач з матір`ю намагалися проникнути в будинок, тому вони викликали наряд працівників поліції. Після інциденту в магазині «Ашан» ОСОБА_10 не могла спати сама, просила, щоб були щільно зачинені двері, дотепер спить з ковдрою на голові. Діти ніколи не згадували батька. Доповнила, що жодного разу вона не налаштовувала дітей проти батька і не казала дітям, що не слід спілкуватися з батьком. Ні вона, ні дочка ніколи не казали дітям, що тато поганий.

Свідок ОСОБА_7 під час допиту в судовому засіданні у своїх показання вказала, що працює психологом і логопедом в студії розвитку дітей. У 2020 році до неї звернулася ОСОБА_1 з приводу надання допомоги дочці ОСОБА_4 та сину ОСОБА_3 . У дівчинки було заїкання і синдром нав`язливих рухів, хлопчик був замкнутий і необхідно було виправити звук «л». У дітей була занижена самооцінка. Зі слів мами, батько дітей влаштовував дебоші, приклав руку до бабусі, кричав, був випадок, що бабуся впала внаслідок його дій, діти були налякані. Таким чином вона працювала з дітьми протягом року чи двох, аж до початку повномасштабного вторгнення, поки вони не виїхали за кордон. Після чого, 30.03.2025 мама дітей звернулася повторно, розповіла про інцидент, який мав місце 30.03.2025 за участі батька, під час їхньої випадкової зустрічі в магазині «Ашан». Розповіла, що відповідач «налетів» на дітей, під час того як ОСОБА_9 у споживчому візочку віз ОСОБА_10, та намагався витягнути доньку з візка. Діти бути перелякані, плакали і це була реакція саме на батька, а не на сварку між дорослими. Вона порекомендувала дати заспокійливий препарат. 31.03.2025 діти були на прийомі в неї, встановлено, що заїкання і синдром нав`язливих рухів у дівчинки повернулися, дівчинка боялася залишатися сама у кімнаті, спала з бабусею щоб ніхто не зайшов, щоб всі двері були зачинені. Дівчинка малювала лише чорною фарбою, при цьому мала широкий вибір кольорових фарб. ОСОБА_9 тяжко йшов на контакт, відчував себе слабким. В дітей повернулася занижена самооцінка. Після проведених тестів, слідувало, що діти до складу сім`ї не включили батька, а включили дідуся, який хоча перебуває за кордоном, але спілкується з ними. При цьому, себе діти не поставили у сім`ю, що свідчить про занижену самооцінку. Після інциденту, який мав місце в магазині «Ашані», бабуся дітей була за кермом і підвозила її додому, в той час в автомобілі були також мама і діти. Спостерігаючи за дітьми в автомобілі, помітила, що коли мова зайшла про «Ашан» дівчинка різко притулилася до мами, сидячи в неї на колінах, а хлопчик притулився до дівчинки і мами, і поклав руку на дівчинку, так би мовити здійснив захист, такі рухи, на її думку, свідчили про те, що діти переживали в «Ашані» негативні емоції під час зустрічі з батьком і не хотіли про це згадувати. ОСОБА_9 своїми діями показував, що хоче взяти на себе роль захисника сім`ї. Мав місце випадок коли батько прибув до будинку на день народження сина, то дитина не хотіла підходити до батька і не вийшов до нього. Свідок зауважила, що дітьми займається мама і бабуся, діти не обділені увагою, дуже доглянуті, розвинуті, займаються музикою, вивчають англійську мову, хлопчик ходить на шахи. Батько відсутній в житті дітей, і поводить себе неадекватно. Психолог зазначила, що вважає за краще не слілкуватися з батьком, оскільки батько є травмуючим фактором для дітей. Вперше психолог побачила батька на засіданні комісії служби у справах дітей. До того батько не звертався до психолога з приводу психологічного стану дітей.

З наведеного, судом встановлено, що між сторонами у справі склались негативні відносини, які певним чином впливають і на участь відповідача, як батька, у житті, вихованні та утриманні дітей.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву покликається на вчинення йому позивачкою перешкод у побаченні з дітьми, усунення його нею із життя дітей, незважаючи на його бажання бачитись з дітьми та брати участь у їх вихованні, в обгрунтування чого покликається на звернення до органу опіки та піклування із заявою про визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, у зв`язку із відсутністю можливості врегулювання цього питання із позивачкою у добровільному порядку.

Разом з тим, судом встановлено, що спірність у питанні щодо побачень та участі батька у вихованні дітей між сторонами триває орієнтовно ще з 2021 року, відповідач зазначає, що при вирішенні справи про розірвання шлюбу у відзиві на позовну заяву також вказував суду про наявність спору із позивачкою щодо можливості бачитись з дітьми, поруч з цим, незважаючи на тривалий часу протягом якого питання побачень з дітьми батьком не були врегульовані, з дітьми відповідач не бачився та не спілкувався фактично з 2022 року по 2024 рік, до Служби у справах дітей управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міскої ради із письмовою заявою про визначення порядку його участі у вихованні дітей звернувся лише у квітні 2024 року і жодних доказів щодо вжиття ним будь-яких заходів до 2024 року для встановлення порядку своєї участі у вихованні дітей у встановленому законом порядку, зокрема шляхом нотаріального посвідчення договору, звернення до органів опіки та піклування чи у судовому порядку матеріали справи не містять.

Не представлено відповідачем суду і жодних доказів на підтвердження його покликань про вчинення йому позивачкою перешкод у спілкуванні з дітьми та зустрічах з ними.

В той же час, сторонами не спростовано інформацію про те, що відповідач, проживаючи окремо від сім`ї, добровільно шляхом банківських переказів надавав позивачці грошові кошти, вважаючи призначенням таких - на утримання дітей, а також сплачував внески за відвідування дошкільного навчального закладу, однак такі платежі здійснював лише до липня 2022 року.

Поруч з цим, пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

Тягар доведення обставин, якими обґрунтовується необхідність позбавлення батьків або одного з них батьківських прав щодо дитини, покладається на позивача.

Так, у своїй постанові від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18 КЦС ВС вказав, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

У постанові від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22 Верховним Судом зроблено висновок, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У даній справі позивачка, покликаючись на факти застосування відповдіачем насильства по відношенню до неї та її матері, всупереч вимогам ст. 79-81 ЦПК України, жодних належних доказів на підтвердження наведених обставин не надала, будь-які відомості про притягнення відповідача до будь-якого виду юридичної відповідальності, зокрема за фактами вчинення домашнього насильства, відсутні.

З оглянутого судом відеозапису із камер відеоспостереження з магазину «Ашан» у суду відсутні об`єктивні підстави (з огляду, зокрема і на відсутність звукової доріжки на відеозаписі) для об`єктивного висновку, в чому саме проявилась на місці події агресивна поведінка відповідача до дітей, та що саме поведінка відповідача яким-небудь чином завдала шкоди психічному здоров`ю дітей, як про це зазначає сторона позивача, а не загалом конфліктна ситуація, яка виникла між сторонами.

Відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, наголошує на тому, що бажає відновити свій зв`язок із дітьми, хоче брати участь у їхньому житті та вихованні.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач з 2022 року перестав надавати грошові кошти на утримання дітей, мотивуючи відсутністю у нього інформації про банківські реквізити позивачки для перерахування коштів, при цьому звернувшись до неї із письмовими листами про надання згаданої інформації, інших дій для пошуку альтернативних варіантів забезпечення своєї участі в утриманні дітей не вживав, тим не менше, на виконання судового наказу від 03.04.2025, відповідачем систематично сплачуються аліменти у визначеному розмірі, на підтвердження чого до матеріалів справи надано квитанції.

Позивачка акцентує увагу на наявність у відповідача заборгованості за останні 4 місяці, однак протягом часу перебування справи на розгляді суду відповідачем частково погашається заборгованість за аліментами, що свідчить не лише про голослівне заперечення ним у суді проти позову про позбавлення його батьківських прав з особистих мотивів, зважаючи на характер відносин між колишнім подружжям станом на даний час, а про вжиття реальних дій зі своєї сторони на підтвердження бажання виконання своїх обов`язків саме як батька з утримання дітей.

Крім того, несплата аліментів батьком не є доказом ухилення від участі у вихованні дитини і підставою для позбавлення батьківських прав на підставі ст. 164 СК України (позиція ВССУ від 01 листопада 2017р. у справі № 299/3019/16-ц).

Верховний Суд України зазначає, що несплата аліментів не є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав і може бути використана як додатковий аргумент, що підтверджує наявність інших підстав для позбавлення батьківських прав.

До того ж, у разі доведення факту, що відповідач умисно ухиляється від сплати аліментів, то у такому випадку передбачена спеціальна юридична відповідальність.

Слід окремо відмітити і процесуальну поведінку відповідача під час розгляду справи, який з`являвся на всі виклики до суду, брав активну участь у судових засіданнях, відстоюючи у суді позицію категоричної незгоди із вимогами позивачки, просив суд не позбавляти його батьківських прав, оскільки любить своїх дітей і бажає брати участь у їх вихованні та утриманні.

Особисто прибув на засідання комсії з питань захисту прав дитини, що свідчить про актуальність для нього питання прав батька стосовно своїх дітей.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17).

Категоричне заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав, подання відзиву на позов та апеляційну скаргу, може свідчити про його інтерес до дитини, про бажання брати участь у вихованні сина. Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 07.11.2023 по справі № 601/928/22.

Суд критично оцінює покликання позивачки на те, що дії, спрямовані на участь у житті та вихованні відповідачем, зокрема звернення в орган опіки та піклування із заявою про встановлення порядку участі батька у вихованні дітей, вчинені лише після звернення до суду із вказаним позовом, оскільки як вбачається заяви ОСОБА_2 така датована 22.04.2024, із змісту відповіді Виконавчого комітету Моршинської міської ради № 94 від 18.06.2024, вбачається, що згадана заява була зареєстрована 01.05.2024, при цьому позов подано до суду лише 22.05.2024, а згідно наявної у матеріалах справи розписки відповідача, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копії матеріалів позову відповідач отримав особисто у суді лише 12.06.2024, відтак питання визначення порядку його участі у вихованні дітей порушено відповідачем ще за місяць до звернення позивачки до суду.

Щодо покликань позивачки на те, що саме неправомірна, агресивна поведінка відповідача стала чинником психологічного стресу, що спричинив повернення у доньки симптомів заїкання і нав`язливі рухи пальцями в дочки, а в сина замкненість, суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження безсумнівного причинно-наслідкового зв`язку між якимись конкретними діями відповідача і наслідками (психологічні стани дітей) суду стороною позивача не представлено.

Під час розгляду справи доведено, що дійсно мали місце конфлікти між подружжям в 2020, в 2021 році та в 2025 році, зокрема в магазині «Ашан» 30.03.2025, однак, зважаючи, що суд/суддя не є фахівцями у сфері психології, і тому не має достатніх знань для розуміння та оцінки психологічних аспектів наведених обставин, при цьому за відсутності будь-якої медичної документації про стан здоров`я дітей до часу розладу сімейних відносин сторін (наприклад, коли саме зафіксовані перші симптоми заїкання, нав`язливих рухів чи замкнутості у дітей, які причини і чи є причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача і станом здоров`я дітей станом на даний час) для аналізу і порівняння із актуальною інформацією, відтак у суду відсутні підстави для формування свого однозначного висновку про наявність у діях відповідача ознак, що свідчать про умисне заподіяння дітям будь-якої шкоди здоров`ю дітей.

Варто вказати і те, що Верховний Суд у своїй постанові від 8 грудня 2021 року у справі № 311/563/20 наголосив, що непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Постанова Верховного Суду від 06.10.2021 у справі №461/5125/20 вказує, що при розгляді справ про позбавлення батьківських прав обов`язковою є наявність письмового висновку органу опіки та піклування, участь його представника у судовому засіданні. У висновку органу опіки та піклування повинні міститися дані про умови проживання дитини, відомості про відносини між батьками, успішність дитини, стан її здоров`я, а також посилання на всі документи, на підставі яких він зроблений. Документи, якими обґрунтований висновок, відповідно до ст. 19 СК України мають бути додані до нього, зокрема акт обстеження умов проживання дитини з відомостями щодо складу сім`ї, життєвопобутових і санітарно-гігієнічних умов, матеріального стану сім`ї.

У справі міститься висновок Моршинської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Моршинської міської ради від 19 березня 2025 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, однак на переконання суду, із врахуванням аналізу обставин справи та досліджених у суді доказів, такий висновок носить рекомендаційний характер, наявні покликання на акт обстеження умов проживання дітей, свідчення сусідів та пояснення матері, разом з тим, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність, чітко визначених законом, підстав для застосування до відповідача такого заходу як позбавлення батьківських прав, а тому відповідно до частини шостої статті 19 СК України, суд бере до уваги той факт, що позбавлення батьківських прав - крайній захід.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

Крім того, слід враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Враховуючи положення п. 8 ст. 7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результат для дитини, який має настати.

Оскільки згідно законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька.

Верховний Суд в постанові від 24.10.2018 по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п.2 ч.1 ст.164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, оцінивши обставини та докази у вказаній справі, суд приходить до висновку, що стороною позивача не представлено жодних належних доказів умисної винної поведінки відповідача, спрямованої на його свідоме ухилення від участі у вихованні та піклуванні про дітей, із врахуванням, що позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя, а в даній ситуації таке втручання шляхом позбавлення дітей присутності батька у їхньому житті не є виправданим і пропорційним, з огляду на виявлене ним бажання брати активну участь у їхньому житті.

Згідно з абз. 2 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відтак, у даному випадку, суд приходить до висновку про необхідність, беручи до уваги, що за встановлених судом обставин, що виконання відповідачем батьківських обов`язків протягом останнього часу зводиться, в основному, лише до сплати аліментів, попередити його про необхідність змінити своє ставлення до виховання й утримання своїх дітей.

На підставі наведеного та керуючись ст. 12-13, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст. 150, 155, 164 Сімейного кодексу України, суд -

ухвалив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Служба у справах дітей управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши контроль за виконанням ним батьківських обов?язків на Службу у справах дітей управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

АДРЕСА_3 .

Треті особи: Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 85.

Служби у справах дітей управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради, м. Моршин, вул. Франка, 15.

Повний текст рішення суду складено 16.06.2025.

Суддя (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Оригінал рішення міститься у справі № 465/3888/24.

Суддя Б.М.Гедз