Справа № 482/2533/24
Номер провадження 2/482/489/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі :головуючого судді Сергієнка С.А., за участю секретаря судового засідання Шведової Я.О., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Довганя О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нова Одеса в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Новоодеської міської ради Миколаївської області про стягнення майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

03 грудня 2025 року позивач звернувся до суду із позовом до Новоодеської міської ради Миколаївської області про стягнення майнової шкоди.

У позові посилалася на те, що 17 вересня 2024 року належний їй на праві приватної власності автомобіль «KIA SPORTAGE» державний номер НОМЕР_1 , що знаходився під керуванням її чоловіка ОСОБА_2 був пошкоджений внаслідок попадання каменю на лобове скло під час косіння трави.

Внаслідок цього були розбито вітрове (лобове) скло. На місце події був викликаний наряд поліції та встановлено, що пошкодження було здійснене працівником Новоодеської міської ради ОСОБА_3 .

Відповідач від сплати вартості матеріальних збитків, спричинених його працівником автомобілю позивача, не відмовився.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдана матеріальна шкода, згідно оцінки дилерського центру від 27.09.2024 р. па суму 34500 гри. (тридцять чотири тисячі п`ятсот гривень копія додається). Про орієнтовну суму збитків Відповідач був проінформований.

Посилаючись на вищевикладене просила стягнути з Новоодеської міської ради Миколаївської області 34500 грн. майнової коди та судові витрати.

Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила задовольнити посилаючись на доводи викладені у позовній заяві.

Представник відповідача вказував, що Новоодеська міська рада Миколаївської області не заперечує проти відшкодування завданої її працівником шкоди, якщо буде встановлено що саме працівник відповідача при виконанні трудових обов`язків завдав шкоди, а також буде підтверджено реальний розмір завданої шкоди. Разом з тим у відповідача існують сумніви у тому що пошкодження автомобіля відбулося з вини саме працівника відповідача, крім того позивачем не підтверджено належними, допустимими і достовірними доказами розмір завданої шкоди. Так згідно відкритих джерел в мережі Інтернет вартість лобового скла на автомобіль «KIA SPORTAGE» 2017 року випуску становить від 3900 грн. до близько 10000грн. , вартість робіт також коливається і є нижчою за вартість самого скла, проте вартість скла і робіт по його заміні у будь-якому випадку є значно нижчою ніж та яку заявляє позивач.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як видно із матеріалів ЖЄО №10205/56-2024 за заявою ОСОБА_2 , зокрема довідки від 17.09.2024 року о/у СКП ВП №6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області Магдича О., 17.09.2024 о 10:58 до чергової частини відділення поліції №6 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що 17.09.2024 о 10:57 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався на автомобілі марки «KIA SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_2 гравієм було пошкоджено лобове скло.

Вказане повідомлення було зареєстровано в журнал єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події відділення поліції №6 за №4042 від 17.09.2024 р.

Під час відпрацювання вказаного повідомлення працівниками поліції було здійснено виїзд на місце події за адресою: Миколаївський р-н., м. Нова Одеса, перехрестя вулиць Центральна та Камневата та встановлено, що під час проїзду даного перехрестя на вищевказаному автомобілі заявнику було пошкоджено лобове скло автомобіля від потрапляння гравію з узбіччя дороги. Саме в цей час на узбіччі проводилися роботи по скошуванню трави бензиновою мотокосою, від дії якої гравій потрапив у лобове скло автомобіля та пошкодив його.

Матеріали ЖЄО №10205/56-2024 за заявою ОСОБА_2 містять також:

рапорт помічника чергового ВП №6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 17.09.2024 року про надходження повідомлення про пошкодження автомобіля від ОСОБА_2 :

заяву ОСОБА_2 у якій він просить працівників поліції зафіксувати факт пошкодження лобового скла керованого ним автомобіля «KIA SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_2 у наслідок потрапляння каміння під час руху по вул. Центральній, та стверджує що цим пошкодженням завдано шкоду у сумі 25000грн.;

письмові пояснення ОСОБА_2 згідно яких що 17.09.2024 о 10:57 він керував автомобілем марки «KIA SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_2 , їхав по вул. Центральній в м.Нова Одеса, та по дорозі на узбіччі косили траву працівники Новоодеської міської ради та йому у лобове скло потрапив камінь, у наслідок чого лобове скло було пошкоджене, чим завдано шкоду у сумі 25000грн.;

письмові пояснення ОСОБА_3 , працівника Новоодеської міської ради (робітник з благоустрою) від 17.09.2024 року, згідно яких 17.09.2024 року близько 11 години, він здійснював покос трави вздовж ділянки догори по вул. Центральній, (аварійно небезпечна ділянка), в цей час зупинився автомобіль КІА водій якого почав стверджувати що під час його (Щербини) роботи камінь пошкодив лобове скло автомобіля. ОСОБА_3 вказував ,що особисто він не впевнений, що це сталося під час і в наслідок його роботи оскільки він старається не порушувати правил безпеки під час покосу трави. Крім того автомобіль під`їхав з боку м. Миколаєва і тоді вже повідомив про випадок із лобовим склом;

дві фотографії автомобіля «KIA SPORTAGE», д.н.з. НОМЕР_2 на яких втім не видно пошкоджень лобового скла, (ймовірно через якість фото і їх друку), та одне фото на якому зображено лобове скло автомобіля із тріщиною.

Судом досліджено також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «KIA SPORTAGE» 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 а також надану позивачем «заявку клієнта №15478 від 27.09.2024 року», яка містить перелік робіт та деталей.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що він є чоловіком позивача, у минулому році більш точної дати він не пам`ятає, він їхав по вул. Центральній у місті Нова Одеса прямував на елеватор у м.Нова Одеса (рухався у напрямку в бік м. Миколаїв), при під`їзді до перехрестя вул. Центральної та вул. Камневатої при кінці підйому він бачив як з правого боку дороги працівники Новоодеської міської ради косили траву мотокосами, в цей час він почув різкий удар у лобове скло керованого ним автомобіля, на склі з`явилася тріщина, він зупинився викликав працівників поліції для фіксації пошкодження автомобіля. На його думку скло автомобіля дістало пошкодження каменем який відлетів від мотокоси під час косіння трави.

ОСОБА_2 пояснив, що не пам`ятає чи рухався попереду нього на підйом будь-який інший автомобіль.

Також пояснив, що на теперішній час пошкоджене скло було замінене, бувше у використанні скло він безкоштовно на деякий час узяв у знайомого, а встановлення скла коштувало 2000 грн. Додав, що 37000 грн . на скло і його встановлення він не витрачав «звісно ж», це та вартість робіт і матеріалів яку йому і його дружині повідомив офіційний дилер.

Правовідносини між сторонами справи, про наявність яких стверджує позивач, мають наступне правове регулювання.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди.

Статтею 1187 ЦК України встановлено особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з 4.2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє механізмом використання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ІІК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Також ч.1 ст.1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За змістом ст.1172 ЦК України відповідальність фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини- якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому, під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами.

Доказів перебування ОСОБА_3 , у трудових відносинах із відповідачем до суду не надано, разом з тим відповідач через свого представника у судовому засіданні цей факт визнавав і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а відтак суд вважає це обставиною яка не підлягає доказуванню.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

Враховуючи презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий же має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Досліджені судом докази не дають підстав для висновку про те, що пошкодження автомобіля належного позивачу сталося саме у наслідок діяння працівника відповідача, належних і допустимих доказів цього суду не надано.

Висновок викладений у довідці від 17.09.2024 року о/у СКП ВП №6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області Магдича О., з огляду на матеріали які були зібрані працівниками поліції та докази досліджені судом на думку суду не має доказової ваги більшої ніж припущення, разом з тим доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Так навіть з точки зору балансу ймовірностей пошкодження автомобіля за версією позивача не є настільки більш ймовірним ніж його пошкодження від каменю який міг вилетіти з-під колеса автомобіля який рухався попереду (чого допитаний водій не пам`ятає) враховуючи рух автомобілів під гору, або навіть ніж його пошкодження за інших обставин (у іншому місці і час), для того щоб суд визнав доведеною версію позивача.

Незважаючи на те, що саме по собі не доведення вини працівника відповідача у завданні шкоди є підставою для відмови у задоволенні позову, суд вважає за необхідне надати оцінку також і доказам розміру такої шкоди.

Надаючи оцінку вищевказаній заявці клієнта №15478 від 27.09.2024 року суд звертає увагу на те, що цей документ містить підпис невідомої особи без прізвища та ініціалів, не містить достатньої інформації про юридичну особу видавця (дилерського центру) цього документу, об`єкт (автомобіль) для якого у заявці наведено ремонтну калькуляцію.

Навіть за відсутності вищевказаних недоліків заявка клієнта №15478 від 27.09.2024 року не свідчила б про реальний розмір завданої шкоди, з огляду на ринкові ціни на відповідні запчастини і ремонтні послуги, які наводив представник відповідача, інформація про які є загальнодоступною в мережі інтернет, які позивачем не заперечувалися, а також з огляду на покази свідка ОСОБА_2 який є чоловіком позивача, який пояснив що скло вже замінили за 2000грн. (вартість робіт), а саме скло йому дали тимчасово використовувати безкоштовно.

На думку суду заявка клієнта №15478 від 27.09.2024 року є не належним, не допустимим і не достовірним доказом для доведення вартості відновлювального ремонту автомобіля.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля може бути підтверджена такими документами: звітом про оцінку, актом виконаних робіт, калькуляцією вартості ремонту, рахунками за запчастини та послуги, а також фотографіями пошкоджень до і після ремонту.

У разі виникнення спору щодо визначення його розміру пріоритет надається фактичній сумі встановленій висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Втім належних доказів розміру завданої майнової шкоди позивач суду не надала.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи й на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

У ч.1 ст.89 ЦПК визначено: суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищевказані висновки, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено завдання їй майнової шкоди з вини працівника відповідача підчас і у зв`язку із виконання ним трудових обов`язків, а також не доведено розмір завданої шкоди.

За такого у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

За таких обставин, керуючись ст.268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Новоодеської міської ради Миколаївської області про стягнення майнової шкоди відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене удень його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуючий суддя: Сергієнко С.А.