Справа № 195/89/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

05.06.2025 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Омеко М.В., за участі секретаря судового засідання Мартинової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Мельник Ольга Олександрівна до ОСОБА_2 про визнання договору позики удаваним правочином та визначення його договором купівлі-продажу земельної ділянки, треті особи: приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Корнієнко Ю.В., Товариство з обмеженою відповідальністю "Славутич", -

ВСТАНОВИВ:

17.01.2025 року до Томаківського районного суду Дніпропетровської області представник позивача, адвокат Мельник О.О., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про про визнання договору позики удаваним правочином та визначення його договором купівлі-продажу земельної ділянки.

Представник позивача просить суд визнати удаваним договір позики посвідчений приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Ю.В., 11 вересня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №574, укладеного ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім цього просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для введення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 13,1859 га, що розташована на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, на період 11 вересня 2015 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , обґрунтовуючи наступним.

11 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було посвідчено договір позики приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Ю.В. зареєстрованого в реєстрі за №574.

Відповідно до умов Договору позики:

- Пункт 1. Відповідач надав у борг Позивачці грошові кошти у сумі 160000 грн. , що, на момент укладення Договору становить еквівалент 7359,71 доларів США, за офіційним курсом НБУ станом на 11.09.2015 року;

- Пункт 2. Саме таку суму грошових коштів Позивачка зобов`язується повернути Відповідачу до 11 вересня 2025 року ;

- Пункт 3. Договору вказано, що Позивачка зобов`язана повернути позивачу грошову суму раніше строку, зазначеного в п.2 договору, на вимогу Відповідача, яка має бути викладена письмово та пред`явлена позичальнику (позивачу) за 30 днів до виконання.

- Пункт 8 Гроші за домовленістю сторін передані ПОЗИКОДАВЦЕМ ПОЗИЧАЛЬНИКУ до підписання договору.

Представник позивач в позовній заяві вказує, що Відповідач намагаючись уникнути сплати податків та діюче законодавство, уклав з Позивачем договір позики в замін договору купівлі-продажу земельної ділянки для введення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 13,1859 га, що розташована на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, оскільки, на період укладення договору позики, а саме 11 вересня 2015 року продаж земельних ділянок товарного сільськогосподарського виробництва в Україні був заборонений. Необхідність виплати різниці між ринковою та номінальною вартістю земельних ділянок потягла за собою потребу, нав`язану відповідачем, про гарантувати з боку позивача цю виплату шляхом укладання з відповідачем договору позики та написання заповіту на ім`я відповідача та складання на його ім`я довіреності та підписання договору оренди земельної ділянки.

Та стверджує, що Відповідач, реалізуючи свій умисел шляхом обману, запевнивши позивача, а також замовчуючи про реальні наміри, створила штучні умови, за яких позивач підписала оспорювальний договір позики, в який внесено завідомо неправдиві відомості щодо наміру отримати саме в борг готівкові кошти в сумі 160000 гривень.

Тому вважає, що договір позики від 11 вересня 2015 року, за якими передавались готівкові грошові кошти в сумі 160000 грн, є удаваним правочином в силу статті 235 ЦК України, в замін укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

У зв`язку з чим звернулися до суду з даними позовними вимогами.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просить суд задовольнити їх у повному об`ємі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог, оскільки вважає їх необґрунтованими,безпідставними та недоведеними.

Третя особа - приватний нотаріус Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Ю.В. будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, проте надіслав до суду заяву в якій просить суду розглядати справу без його участі та вказав що спірний договір відповідає фактичним обставинам та посвідчений з дотриманням вимог ЦК України.

Третя особа ТОВ «Славутич» будучи належним чином повідомлені в судове засідання не з`явились, причини своєї неявки суду не повідомили.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що знає ОСОБА_5 приблизно з 1993-1993 років. Щодо спірного договору йому стало відомом зі слів самої ОСОБА_6 , яка звернулась до нього з проханням позичити зерна для годівлі домашньої худоби та повідомила що продала земельну ділянку ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила що є знайомою позивачки та їй відомо зі її слів, що в ОСОБА_6 була земельна ділянка, яку вона продала ОСОБА_2 і отримала від нього грошові кошти.

Судом встановлено, що 11 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було посвідчено договір позики приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Ю.В. зареєстрованого в реєстрі за №574.

Згідно пункту 1 даного договору ОСОБА_2 при укладанні цього договору надав ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 160 000,00 (сто шістдесят ) грн. строком до 11.09.2025 року.

Відповідно до п. 2 Договору саме таку суму грошових коштів ОСОБА_9 зобов`язується повернути ОСОБА_2 до 11.09.2025 року в порядку та умовах передбачених Договором;

Відповідно до п. 3 Договору ОСОБА_9 зобов`язана повернути позичену грошову суму раніше строку, зазначеного в пункті 2 Договору, на вимогу ОСОБА_2 . Така вимога повинна бути викладена письмово та пред`явлена позичальнику за 30 (тридцять) днів до виконання.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Так, поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків

(стаття11ЦКУкраїни).

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частинами другою-третьою статті 640 ЦК України передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Також частиною четвертою статті 639 ЦК України визначено, якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Таким чином, укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику.

При цьому, наявність оригіналу договору позики у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється лише виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як роз`яснено у п. Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 року, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Крім того суд звертає увагу на те, що відповідно 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Доводи представника позивача про те, що даний договір є удаваним, недійсним, так як мав на меті зовсім інші правочини є безпідставними. Оскільки судом встановлено що на момент укладання договору позики від 11.09.2015 року позивач, ОСОБА_9 була дієздатною, і усвідомлювала, розуміла підстави та наслідки укладення договору позики, їй було роз`яснено права та обов`язки, встановлені дійсні наміри учасників правочину, їх волевиявлення було вільним, мали необхідний обсяг дієздатності, підстав для висновку про удаваність правочину не має.

Так, у абзаці 2 частини першої статті 218 ЦК України визначено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Аналогічні положення містяться й у статті 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вказане свідчить, що показання свідків не можуть бути допустимим доказом безгрошовості позики, інших доказів (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису тощо), які відповідно до положень статей 218, 1051 ЦК України, можуть підтвердити ці обставини позивачем не надано.

Відповідно до норм ч.1, 2 ст.141 ЦПК Українис судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 9, 83, 229, 235, ч.2 ст.247, 258-259, 265 ЦПК України, ст.ст. 215, 218, 526, 545, 1046-1047 ЦК України суд -

УХВАЛИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Мельник Ольга Олександрівна до ОСОБА_2 про визнання договору позики удаваним правочином та визначення його договором купівлі-продажу земельної ділянки, треті особи: приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Корнієнко Ю.В., Товариство з обмеженою відповідальністю "Славутич"- залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо або через Томаківський районний суд Дніпропетровської області.

Дата складання повного судового рішення 16.06.2025 року

Суддя: М. В. Омеко