"09" червня 2025 р. Єдиний унікальний номер судової справи: 150/350/25
Номер провадження: 2/150/159/25
09 червня 2025 року с. Мазурівка
Чернівецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Суперсона С.П., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Відповідач взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку із чим у останньої утворилась заборгованість у розмірі 30 347,50 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 6100,00 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 24 247,50 грн.
Відповідач взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку із чим у останньої утворилась заборгованість у розмірі 15 150,00 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 3 000,00 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 12 150,00 грн.
29.04.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 29042024, у відповідності до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Таким чином, позивач стверджує, що ОСОБА_1 , не сплачуючи заборгованість за кредитними договорами порушує майнове право позивача, яке підлягає судовому захисту.
Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 45 497,50 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.
Представник позивача в судові засідання не з`являється. У позовній заяві просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, шляхом публікації оголошень про виклик до суду на вебпорталі судової влади України, але в судові засідання двічі за невідомих суду причин не з`являється. Відзив на позовну заяву чи заява про визнання позову до суду теж не надходили.
Тому, ухвалою суду від 05 червня 2025 року постановлено провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступних висновків.
Згідно розділу 1 договору, товариство мало надати боржнику кредит в сумі 6 100,00 грн. з терміном повернення 360 днів. Встановлено відсоткову ставку у розмірі 2,50% за день, що застосовується в межах строку кредитування.
Договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора електронного підпису W5728.
Суду надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого загальна сума боргу відповідача за кредитним договором становить 30 347,50 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 6100,00 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 24 247,50 грн.
Згідно розділу 1 договору, товариство мало надати боржнику кредит в сумі 3 000,00 грн. з терміном повернення 360 днів. Встановлено відсоткову ставку у розмірі 2,50% за день, що застосовується в межах строку кредитування.
Договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора електронного підпису W9623.
Суду надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого загальна сума боргу відповідача за кредитним договором становить 15 150,00 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 3 000,00 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 12 150,00 грн.
29.04.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 29042024, у відповідності до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до п. 1.1 за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.
Згідно п. 3.3 договору визначено ціну продажу за договором.
Згідно п. 3.4 договору фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу, передбаченої п. 3.3 договору факторингу до 30.04.2024 (включно) шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок клієнта.
Позивачем було надано суду акт прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу № 29042024 від 29.04.2024 та витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 29042024 від 29.04.2024.
Втім, доказів відплатності договору факторингу суду надано не було.
Про здійснення від платності за договором факторингу, а відтак виконання істотних умов договору факторингу не вказує у позовній заяві і представник позивача.
Як передбачено статтею 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями ст. 513 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс та підтверджена Верховним Судом у постанові від .
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зі змісту ст. 1054 Цивільного кодексу України вбачається, що кредитодавцями у кредитних правовідносинах можуть бути банк або інша фінансова установа і вказаний перелік є вичерпним.
Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-111 «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Згідно пункту 11 частини першої статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону).
Разом з тим у статті 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність" визначено, що факторинг являється кредитною операцією.
Таким чином, договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором.
Виходячи з того, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року в справі № 910/7038/17.
Як передбачено ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
На підтвердження права вимоги до відповідача за кредитними договорами позивач надав суду договір відступлення прав вимоги, акт прийому-передачі реєстрів боржників, витяг з реєстрів боржників.
Водночас, як вбачається із матеріалів справи, при передачі прав вимоги, фактором не здійснено оплатності відступленого права вимоги, не надано й доказів оплати ціни прав вимоги, що прямо передбачено умовами договору (п. 1.1, 3.3., 3.4 договору факторингу).
Про здійснення оплати за договорами факторингу не зазначає й представник позивача у позовній заяві.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України.
Суд не мав можливості з`ясувати дані обставини у судовому засіданні, оскільки представник позивача в судові засідання двічі не з`являвся, в позовній заяві клопотав про розгляд справи у його відсутність.
Про наявність будь-яких перешкод для подачі доказів оплати відступлення права вимоги та актів приймання-передачі реєстрів прав вимоги, не заявлялось.
Наявність таких перешкод не вбачається і з наявних матеріалів справи.
За вказаних обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не було доведено набуття права вимоги за кредитним боргом ОСОБА_1 .
Відтак, у позивача відсутнє порушене право, що підлягає судовому захисту.
З огляду на це, обставини справи щодо наявності або відсутності заборгованості відповідача дослідженню не підлягають.
Зважаючи, що в задоволенні позову відмовлено судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, понесені позивачем, залишаються за ним.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 81, 141, 259, 263 - 265, 274, 279, 280, 282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Вінницького апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Головуючий суддя С.П. СУПЕРСОН