ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5882/25 Справа № 205/3491/25 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Дніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «ГАЗОК О» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , Дніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «ГАЗОК О» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повернено позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що подання стороною позивача позовної заяви вдруге, після отримання ухвали про відмову у відкритті провадження у справі за позовом з аналогічним предметом, не можуть бути розцінені як помилкова реалізація права на пред`явлення позову, а отже, це свідчить про свідоме звернення з тотожними заявами, що очевидно виходить за межі добросовісного користування процесуальними правами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просили вказану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення при винесенні даної ухвали, з порушенням норм процесуального права, що порушує право позивача на звернення до суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що раніше, 18 лютого 2025 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява адвоката Андрієнко Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Державної інспекції архітектури та містобудування України, треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Газок О», про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання об`єкту нерухомого майна введеним в експлуатацію на підставі декларації про готовність об`єкту до експлуатації, та зобов`язання внести інформацію про реєстрацію декларації про готовність об`єкту до експлуатації.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 у справі № 205/2523/25 у відкритті провадження за вказаною позовною заявою, що надійшла до суду 18 лютого 2025 року, було відмовлено, та роз`яснено позивачам, що із заявленими вимогами він має право звернутися до адміністративного суду з позовом у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Формулювання позовних вимог у позовних заявах, поданих до суду 18 лютого 2025 року та 05 березня 2025 року є тотожними, та зводяться до вимог усунення перешкод позивачу в користуванні і розпорядженні нерухомим майном шляхом визнання об`єкту нерухомості таким, що було введено в експлуатацію.

Подання стороною позивача позовної заяви вдруге, після отримання ухвали про відмову у відкриття провадження у справі за позовом з аналогічним предметом, не можуть бути розцінені як помилкова реалізація права на пред`явлення позову, а отже, це свідчить про свідоме звернення з тотожними заявами, що очевидно виходить за межі добросовісного користування процесуальними правами.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ч.2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин,заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Відповідно до ч.3 ст.44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Отже, положеннями ч.3 ст.44 ЦПК України визначено можливі наслідки визнання судом подання скарги, клопотання чи заяви зловживання процесуальними правами це залишення без розгляду або повернення поданої скарги, заяви чи клопотання, а не позовної заяви.

Натомість, вичерпний перелік підстав для повернення позовної заяви визначено у статті 185 ЦПК України.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, не керувався вимогами ст.185 ЦПК України, і, відповідно, жодної підстави, передбаченої цією статтею, в оскаржуваній ухвалі не навів.

Зазначене має важливе юридичне значення для правильного вирішення цього процесуального питання, оскільки у статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Крім того, слід зазначити, що позови є тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору.

Так, судом встановлено, що 18 лютого 2025 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява адвоката Андрієнко Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Державної інспекції архітектури та містобудування України, треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Газок О», про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання об`єкту нерухомого майна введеним в експлуатацію на підставі декларації про готовність об`єкту до експлуатації, та зобов`язання внести інформацію про реєстрацію декларації про готовність об`єкту до експлуатації.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 у справі № 205/2523/25 у відкритті провадження за вказаною позовною заявою, що надійшла до суду 18 лютого 2025 року, було відмовлено, та роз`яснено позивачам, що із заявленими вимогами він має право звернутися до адміністративного суду з позовом у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

05 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до ОСОБА_3 , Дніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «ГАЗОК О» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном.

Тобто в даному позові вимог Державної інспекції архітектури та містобудування України щодо зобов`язання внести інформацію про реєстрацію декларації про готовність об`єкту до експлуатації, заявлено не було.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, а доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (стаття 379 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена помилково, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2025 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 18 червня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова