Справа № 219/5575/15-ц
У Х В А Л А

19 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі головуючого Чайкіна І.Б., за участю секретаря судового засідання Крутиголови В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за заявою заяви представника ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АССІСТО» адвоката Змієвської Тетяни Павлівни про відновлення втраченого провадження № 219/5575/15-ц,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Покровського районного суду міста Кривого Рогу надійшла заява представника ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АССІСТО» адвоката Змієвської Тетяни Павлівни про відновлення втраченого провадження № 219/5575/15-ц: а) в частині рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.10.2016 року; б) в частині постанови Донецького апеляційного суду від 15.10.2019 року

Ухвалою суду від 12.06.2025 року прийнято до розгляду вказану заяву.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в прохальній частині заяви просили вирішити вказане питання без їх участі, наполягали на відновленні втраченого провадження.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення тексту оголошення в мережі Інтернет на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в розділі «Оголошення про виклик до суду учасників судового процесу, місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи яких невідомо» Покровського районного суду міста Кривого Рогу.

На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

За правилами ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Рішення Вищої ради правосуддя № 3707/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Дружківського міського суду Донецької області, Артемівського міськрайонного суду Донецької області» змінено з 06.01.2025 року територіальну підсудність Артемівського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі Покровському районному суду міста Кривого Рогу.

При розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги частину справи, яка зберіглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи; копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження (ст.493 Цивільного процесуального кодексу України).

За даними Покровського районного суду міста Кривого Рогу справа № 219/5575/15-ц з Артемівського міськрайонного суду Донецької області до Покровського районного суду міста Кривого Рогу не передавалась.

Отже встановлено, що судове провадження у цивільній № 219/5575/15-ц є втраченим.

За допомогою повного доступу судом видрукувано з Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.10.2016 року у справі № 219/5575/15-ц; провадження № 2/219/54/2016 за позовом ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та постанову Донецького апеляційного суду від 15.10.2019 року по цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 494 Цивільного процесуального кодексу України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що досліджені документи, на думку суду, є належними та достатніми для відновлення втраченого провадження в частині рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області та в частині постанови Донецького апеляційного суду від 15.10.2019 року, суд, перевіривши зібрані матеріали, вважає, що є підстави для відновлення втраченого судового провадження.

Керуючись ст.ст.488, 490, 494 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відновити втрачене судове провадження по цивільній справі № 219/5575/15-ц; провадження № 2/219/54/2016 за позовом ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області наступного змісту:

Справа № 219/5575/15-ц

Провадження № 2/219/54/2016

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

судді Павленко О.М.,

за участі секретаря Кудла Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом, згідно якого просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 495 345 гр. 73 коп., вказуючи, що 27.12.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 60/2013. Згідно п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 кредитного договору відповідачу було надано кредит в розмірі 350 000 гр. для поточних потреб, з встановленням рентної ставки за користування кредитом в розмірі 28 % річних. Вказує, що банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу вказану суму, однак відповідачем порушені зобов`язання за кредитним договором, а саме - порушені строки сплати процентів за користування кредитом. Так, згідно кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно до дати, встановленої в графіку, поповнювати свій поточний рахунок у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших сум чергового погашення відповідної частини кредиту та процентів, встановлених в графіку. Крім того, відповідач постійно порушував умови кредитного договору щодо дати повернення кредиту згідно графіку. Вказує, що станом на 16.06.2015 року заборгованість відповідача по поверненню кредиту та сплаті відсотків за кредитним договором становить 495 345 гр. 73 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 349 875 гр. 53 коп., відсотків - 62 912 гр. 58 коп. та плати за пропуск платежів - 82 557 гр. 62 коп. Відповідач добровільно не сплачує вказану суму заборгованості, а тому позивач вимушений звертатися до суду з цим позовом.

Представник відповідача Овечкіна В.П. проти задоволення позову заперечував, вказав, що дійсно 27.12.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 60/2013. Разом з тим, між сторонами також укладений договір депозитного вкладу, за яким банк не виконав свої зобов`язання та не повернув відповідачу депозитні кошти. Зазначив, що між банком та відповідачем також були укладені договори застави майнових прав, договір відступлення права вимоги, додаткова угода до кредитного договору. Згідно всіх цих договорів банк має право задовольнити свої кредитні вимоги до відповідача шляхом взаємозаліку та задоволення однорідних вимог шляхом перерахування депозитних коштів в рахунок погашення існуючої кредитної заборгованості, оскільки укладення зазначених договорів було націлене саме на такі обставини. Разом з тим, банк не бажає здійснювати взаємозалік та заявляє вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, хоча має заборгованість перед відповідачем щодо повернення депозитних коштів.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом достовірно встановлено, що 27 грудня 2013 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 60/2013 (а.с. 4-10, 12).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 350 000 гр. в порядку і на умовах, визначених кредитним договором, з метою задоволення потреб позичальника. Згідно п. 1.2 договору кредитні кошти надаються в користування позичальнику на строк до 3 листопада 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 1.3 договору за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 28 процентів.

Згідно п. 1.4 договору забезпеченням зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів за його користування, комісій, платежів, передбачених цим договором, а також можливих штрафних санкцій є застава майнових прав, а саме: право вимоги на грошові кошти, що розміщені ОСОБА_1 у ПАТ «ВіЕйБі Банк» на підставі договору банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев`яти місячний»» № 580226/2013 (в доларах США) від 8 травня 2013 року, про що укладено договір застави майнових прав від 27 грудня 2013 року.

Відповідно до п. 2.4.1 договору позичальник зобов`язується щомісячно до дати, встановленої в графіку, поповнювати свій транзитний рахунок в валюті кредиту, зазначений в п. 2.1.1.2, шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі, не меншій суми чергового погашення частини кредиту, процентів та інших плат, відповідно до умов цього договору. При цьому, незалежно від валюти кредиту, суму комісій та інших плат, які за умовами цього договору мають бути сплачені в гривні, позичальник має перерахувати на транзитний рахунок в гривні, зазначений в п. 2.1.1.2 даного договору.

Згідно п.п. 3.2.4, 3.2.6 договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником/поручителем/майновим поручителем своїх зобов`язань за цим договором та/або договором/ами застави, поруки; звернути позасудове стягнення на предмет застави у разі невиконання позичальником будь-яких боргових зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п.3.3.3 договору позичальник зобов`язаний щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами, визначеними п. 2.4.1 цього Договору. Не пізніше визначеного п.1.2 цього договору строку, повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, сплачувати кошти, передбачені п. 2.3 цього договору, а також на вимогу банку сплачувати неустойку.

Згідно п. 7.3 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до ст.ст. 13, 14 ЦК України цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач підписав кредитний договір, що свідчить про погодження з його умовами, на момент розгляду справи є дійсним, підписаний відповідачем з метою реального настання прав та обов`язків.

Згідно меморіального ордеру від 27.12.2013 року відповідач отримав грошові кошти в розмірі 350 000 гр. (а.с.18).

8.05.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» був укладений договір банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев`яти місячний»» № 580226/2013 (в доларах США) (а.с.97).

Предметом цього договору є розміщення вкладником в банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту в доларах США на строк 18 місяців з дня укладення договору з виплатою процентів по закінченні строку дії вкладу.

Відповідно до п. 1.3 договору банківського вкладу сума початкового вкладу становить 70 000 долів США.

27 грудня 2013 року сторонами був укладений додатковий договір № 2 до договору банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев`яти місячний»» № 580226/2013 (в доларах США) від 8 травня 2013 року, згідно якого розділ 1 «Предмет та основні умови Договору» договору доповнений пунктом 1.9: «Вкладник доручає Банку, а Банк має право на підставі цього доручення здійснювати договірне списання з вкладного рахунку Вкладника № НОМЕР_1 ПАТ «ВіЕйБі Банк», код Банку 380537, грошових коштів в сумі заборгованості за Кредитним договором № 60/2013 від 27 грудня 2013 року, укладеному між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 , зі всіма змінами та доповненнями до нього (надалі - Кредитний договір), враховуючи прострочену заборгованість, в т.ч. по тілу кредиту, процентам, нарахованим комісіям, пені, штрафам та іншим платежам, що мають сплачуватись за цим Кредитним договором, а також Договором застави майнових прав від 27 грудня 2013 року, що укладений між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 зі всіма змінами та доповненнями до нього (надалі - Договір застави) на свою користь та направити зазначені грошові кошти на погашення вищезазначених зобов`язань та витрат. Право на договірне списання виникає у Банка у випадках, передбачених Кредитним договором та/або Договором застави»; інші умови Договору банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев`яти місячний»» № 580226/2013 (в доларах США) від 8 травня 2013 року, які не суперечать цьому Додатковому договору, залишаються в силі, і Сторони підтверджують за ними свої зобов`язання; цей Додатковий договір є невід`ємною частиною Договору банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев`яти місячний»» № 580226/2013 (в доларах США) від 8 травня 2013 року, складений в двох примірниках, які мають рівну юридичну силу, по одному примірнику для кожної із Сторін, та набирають чинності з моменту його підписання Сторонами діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев`яти місячний»» № 580226/2013 (в доларах США) від 8 травня 2013 року» (а.с.98).

Крім того, 27 грудня 2013 року сторонами був укладений договір застави майнових прав (а.с.99-101).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3 договору застави в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 60/2013, що укладений 27 грудня 2013 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» і ОСОБА_1 (далі - «Позичальник»), з усіма подальшими змінами до нього, в подальшому - «Кредитний договір», згідно з яким ПАТ «ВіЕйБі Банк» надав Позичальнику кредит в сумі 350 000 гр., строком користування до 3 листопада 2014 року, зі сплатою Позичальником на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 28 процентів річних від суми кредиту, а також в забезпечення всіх інших виплат та штрафних санкцій, визначених в Кредитному договорі та в цьому Договорі застави, Заставодавець надає Заставодержателю в заставу майнові права, які полягають в праві вимоги на грошові кошти в сумі 70 000 доларів США, що еквівалентно 559 510 гр. по курсу НБУ станом на 27.12.2013 року, що знаходяться на вкладному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у ПАТ «ВіЕйБі Банк», код банку 380537, та належать Заставодавцю на підставі Договору банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев`яти місячний» № 580226/2013 (в доларах США) від 8 травня 2013 року. На момент укладення цього Договору застави розмір майнового права, що передається в заставу, сторони оцінюють в 70 000 доларів США, що еквівалентно 559 510 гр. по курсу НБУ станом на 27.12.2013 року. Заставодавець свідчить, що майнові права, які є предметом застави, до теперішнього часу нікому не відчужені, не заставлені, окрім оформлення застави в забезпечення виконання вимог за Кредитним договором № 22/2013, що укладений 3 червня 2013 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» і ОСОБА_1 , не знаходяться під арештом, не є предметом судового спору та ке обтяжені зобов`язаннями з боку третіх осіб, третім особам також не належать права за Договором банківського вкладу.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3 договору застави майнових прав заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у повному обсязі (сума основного боргу, проценти, неустойка, витрати по зверненню стягнення на предмет застави) в порядку передбаченому цим Договором застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється на вибір Заставодержателя: за рішенням суду або шляхом позасудового врегулювання відповідно до чинного законодавства України. Визначені цим Договором застави способи звернення стягнення на предмет застави не перешкоджають Заставодержателю застосувати інші способи звернення стягнення на предмет застави, встановлені чинним законодавством України та/або письмовою домовленістю Сторін, в тому числі за Договором відступлення права вимоги. У разі, якщо визначені цим Договором застави та/або чинним законодавством заходи позасудового врегулювання з будь-яких причин не призвели до задоволення вимог Заставодержателя в повному обсязі, Заставодержатель вправі в будь-який час припинити процедуру позасудового врегулювання та звернути стягнення на предмет застави, за рішенням суду. Здійснюючи позасудове звернення стягнення та реалізацію майнових прав, що є предметом застави, Заставодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави такими способами на свій вибір: звернути стягнення на предмет застави в позасудовому порядку шляхом прийняття у власність відступлених майнових прав в порядку, передбаченому чинним законодавством про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, цим Договором застави та Договором відступлення права вимоги. У разі відсутності або недостатності у Заставодавця коштів в сумі, необхідній для погашення зобов`язань та витрат, передбачених п.1.1 цього Договору застави, Заставодавець, надаючи Заставодержателю право списання коштів в інших валютах з будь-яких рахунків Заставодавця, також без подання заявки доручає Заставодержателю здійснити продаж/обмін списаних коштів з метою отримання необхідних коштів, у тому числі на Міжбанківському Валютному Ринку України (списання здійснюється Заставодержателем в розмірі, еквівалентному сумі зобов`язань Позичальника за Кредитним договором з врахуванням витрат, пов`язаних з обміном/продажем іноземної валюти) та направити кошти на погашення заборгованості за Кредитним і договором або списати кошти в інших валютах з будь-яких рахунків Заставодавця та зарахувати їх в погашення заборгованості за Кредитним договором за курсом НБУ.

Крім того, 27.12.2013 року між сторонами був укладений договір відступлення права вимоги (з відкладальною обставиною), згідно якого відповідач відступає банку право вимоги (з відкладальною обставиною) на грошові кошти за Договором банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев`яти місячний»» № 580226/2013 від 8 травня 2013 року (а.с.120).

Відповідно до п.п. 1.1-1.3 договору на момент укладення цього Договору розмір права вимоги, що відступається, складає 70 000 доларів США, що еквівалентно 559 510 гр. На момент укладення цього Договору майнові права, що полягають у праві грошової вимоги суми вкладу по Договору вкладу, зазначеному в п.1.1 цього Договору, передані ОСОБА_1 у заставу відповідно до Договору застави майнових прав від 27 грудня 2013 року. Відкладальною обставиною в розумінні цього Договору є невиконання ОСОБА_1 зобов`язань по Кредитному договору № 60/2013 від 27 грудня 2013 року, укладеному між ПАТ "ВіЕйБі Банк" і ОСОБА_1 та/або Заставодавцем по Договору застави майнових прав від 27 грудня 2013 року. З моменту настання відкладальної обставини, зазначеної в п.1.2 Договору, до банку переходить право вимоги, що належить ОСОБА_1 , визначене в п.1.1 цього Договору.

Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав повністю. У свою чергу, відповідач користується коштами банку, однак не виконує свої зобов`язання перед банком належним чином, не здійснює погашення кредиту, не сплачує проценти за його користування.

Так, згідно наданого розрахунку станом на 15.06.2015 року відповідач має заборгованість в розмірі 495 345 гр. 73 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 349 875 гр. 53 коп., заборгованості за відсотками - 62 912 гр. 58 коп. та плати за пропуск платежів - 82 557 гр. 62 коп. (а.с.14).

Суду не надано достовірних доказів того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором проведений невірно, є недостовірним або хибним, та не зазначено про існування таких доказів. Крім того, суду не надано та не зазначено про існування достовірних доказів того, що відповідач звертався до позивача щодо проведення перерахунку суми заборгованості або з претензіями щодо невиконання ним зобов`язань.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 349 875 гр. 53 коп., а також заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 62 912 гр. 58 коп. обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому підлягають стягненню з боржника всього у сумі 412 788 гр. 11 коп.

Разом з тим, позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, просив суд стягнути з відповідача плату за пропуск платежів у сумі 82 557 гр. 62 коп.

В судовому засіданні представник позивача вказала, що плата за пропуск платежів є за своєю правовою природою згідно кредитного договору штрафними санкціями в зв`язку із наявністю у відповідача заборгованості.

Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 5.11.2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції.

Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. У п.3.4. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1.12.2004 року N 18-рп/2004 (Справа N 1-10/2004) зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Згідно матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29).

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2.12.2015 року № 1275-р с. Володимирівка Артемівського району (назва району з 18.02.2016 року Бахмутський) Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянином України, який зареєстрований та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним ним кредитним договором нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення плати за пропуск платежів, є необґрунтованим.

На підставі викладеного суд відмовляє позивачу в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача плати за пропуск платежів в розмірі 82 557 гр. 62 коп.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, вказуючи, що сторони мають взаємні вимоги. Так, укладені сторонами договір застави майнових прав, додаткова угода до кредитного договору, і, безпосередньо, сам кредитний договір не позбавляють банк права задовольнити свої кредитні вимоги шляхом списання грошових коштів з депозиту, що відкритий в банкуна ім`я відповідача. На депозитному рахунку відповідача в банку містяться кошти, які відповідачу не повернуті. Більш того, вказав, що договір застави майнових прав та додаткова угода до кредитного договору були укладені саме в разі неможливості відповідачем погасити заборгованість за кредитним договором. Зазначив, що в зв`язку з наявністю невиконання зобов`язань банком перед відповідачем щодо повернення депозиту, можливо провести взаємозалік вимог та погасити заборгованість за наявним кредитним договором шляхом списання коштів з депозиту.

Разом з тим, відповідно до рішення № 63 від 20.03.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб була розпочата процедура ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Рішенням № 213 від 22.02.2016 року строки здійснення процедури ліквідації банку були продовжені до 19.03.2018 року.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов`язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов`язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Згідно ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Заборгованість за кредитами, відсотками погашається за рахунок акцептованих кредиторських вимог у банків, які сформували реєстри кредиторів та за рахунок залишків за поточними та/або депозитними рахунками (крім заблокованих та арештованих) у банків, які перебувають у стадії ліквідації, але реєстри кредиторів ще не сформовані.

Разом з тим, в судовому засіданні представник відповідача вказав, що відповідач не заявляв до позивача свої кредиторські вимоги до формування реєстру кредиторів, не входить до реєстру кредиторів, а тому в розумінні ч.8 ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вони вважаються погашеними.

Крім того, представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 по депозитному договору № 580226/2013 16.03.2015 року отримав частину гарантованої суми в розмірі 152 544 гр. 52 коп., яка складається із відсотків по зазначеному депозитному договору. Зазначені кошти були перераховані на рахунок відповідача.

В свою чергу, відповідно до п. п. 4.1, 4.2 договору застави майнових прав від 27.12.2013 року банк набуває право звернення стягнення на предмет застави у повному обсязі (сума основного боргу, проценти, неустойка, витрати по зверненню стягнення на предмет застави) в порядку передбаченому цим Договором застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Разом з тим, вказаний договір визначає право вибору, а не обов`язок банку на спосіб звернення стягнення на предмет застави, а саме - за рішенням суду або шляхом позасудового врегулювання відповідно до чинного законодавства України.

П. 3.2.6 Кредитного договору від 27.12.2013 року та договір відступлення права вимоги (з відкладальною обставиною) від 27.12.2013 року також визначає право, а не обов`язок банку звернути позасудове стягнення на предмет застави, тобто депозитні кошти, у разі невиконання відповідачем зобов`язань за цим договором.

В свою чергу відповідач також не позбавлений права звернення до суду з вимогою про повернення депозитних коштів, що знаходяться в банку.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження, а без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Але, зазначена норма визначає підстави списання коштів з банківського рахунку та не стосується відносин з припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Зарахування зустрічних однорідних вимог не є процедурою, на підставі якої здійснюється списання (стягнення). Правова природа зарахування шляхом стягнення має зовсім інший характер.

Статтями 598, 599 ЦК України передбачено, що зарахування зустрічних однорідних вимог є самостійною підставою припинення зобов`язання.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк".

Разом з тим, суду не надано достовірних доказів та не зазначено про існування доказів звернення відповідача до банку з вимогою виплати коштів за депозитним договором або щодо проведення зарахування зустрічних однорідних вимог у відповідності до вимог ст. 601 ЦК України в період формування реєстрів кредиторів.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.

Таким чином, суд частково задовольняє позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та стягує на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 412 788 гр. 11 коп.

Відповідно до п. 22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» при подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як інвалід 2 групи також звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 526, 610, 611, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 46, 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд

в и р і ш и в :

позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 412 788 гр. 11 коп.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення з ОСОБА_1 плати за пропуск платежів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту його проголошення.

Суддя Павленко О.М.

Відновити втрачене судове провадження по цивільній справі № 219/5575/15-ц; провадження за позовом ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині постанови Донецького апеляційного суду від 15.10.2019 року наступного змісту:

Єдиний унікальний номер 219/5575/15-ц Номер провадження 22-ц/804/2723/19

Головуючий у 1-й інстанції Павленко О.М.

Доповідач Азевич В.Б.

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Новікової Г.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області справу № 219/5575/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Заікін Володимир Миколайович, на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року (суддя Павленко О.М., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 27 грудня 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір № 60/2013, згідно з умовами якого відповідачу наданий кредит в розмірі 350 000 грн. для поточних потреб на строк до 03 листопада 2014 року з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 28 % річних. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 15 червня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 495 345,73 грн. і складається з заборгованості за кредитом 349 875,53 грн., відсотків 62 912,58 грн. та плати за пропуск платежів 82 557,62 грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 412 788,11 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення плати за пропуску платежів у сумі 82 557,62 грн. відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань перед позивачем за кредитним договором, тому є правові підстави для стягнення заборгованості за кредитом - 349 875,53 грн., заборгованості за відсотками - 62 912,58 грн., а всього на загальну суму 412 788,11 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року апеляційні скарги ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 відхилено, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку встановленим фактам, тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а доводи апеляційних скарги правильності висновків суду не спростовують.

Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах у розмірі 62 912,58 грн. за користування кредитом скасовано. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до апеляційного суду. В оскарженій частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 349 875,53 грн. рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року залишено без змін.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно із частиною 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині вимог про стягнення процентів, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як передбачено ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Оскільки постановою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року рішення Апеляційного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості по процентах за користування кредитом, тому апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Верховний Суд вказав, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦПК України.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 27 грудня 2013 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 60/2013.

Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 350 000 грн. в порядку і на умовах, які визначені кредитним договором, з метою задоволення потреб позичальника. Згідно з пунктом 1.2 договору кредитні кошти надаються в користування позичальнику на строк до 3 листопада 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до пункту 1.3 договору за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 28 процентів.

Згідно з пунктом 1.4 договору забезпеченням зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів за його користування, комісій, платежів, передбачених цим договором, а також можливих штрафних санкцій є застава майнових прав, а саме: право вимоги на грошові кошти, що розміщені ОСОБА_1 у ПАТ «ВіЕйБі Банк» на підставі договору банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев`яти місячний»» № 580226/2013 (в доларах США) від 8 травня 2013 року, про що укладено договір застави майнових прав від 27 грудня 2013 року.

Відповідно до пункту 2.4.1 договору позичальник зобов`язується щомісячно до дати, встановленої в графіку, поповнювати свій транзитний рахунок в валюті кредиту, зазначений в пункті 2.1.1.2, шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі, не меншій суми чергового погашення частини кредиту, процентів та інших плат, відповідно до умов цього договору. При цьому, незалежно від валюти кредиту, суму комісій та інших плат, які за умовами цього договору мають бути сплачені в гривні, позичальник має перерахувати на транзитний рахунок в гривні, зазначений в пункті 2.1.1.2 даного договору.

В пунктах 3.2.4, 3.2.6 договору зазначено, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником/поручителем/майновим поручителем своїх зобов`язань за цим договором та/або договором/ами застави, поруки; звернути позасудове стягнення на предмет застави у разі невиконання позичальником будь-яких боргових зобов`язань за цим договором.

Відповідно до пункту 3.3.3 договору позичальник зобов`язаний щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами, визначеними пунктом 2.4.1 цього Договору. Не пізніше визначеного пунктом 1.2 цього договору строку, повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, сплачувати кошти, передбачені пунктом 2.3 цього договору, а також на вимогу банку сплачувати неустойку.

Згідно з пунктом 7.3 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до закону, є умови про предмет, ціну та строк його дії.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами.

Відповідно до частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З кредитного договору № 60/2013 від 27 грудня 2013 року випливає, що Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 350 000,00 грн. з метою задоволення поточних потреб позичальника. Кредитні кошти надаються в користування позичальнику на строк до 03 листопада 2014 року. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 28 процентів річних.

Тобто, сторони уклали письмовий договір, у якому погодили істотні умови кредитування щодо його ціни, терміну дії та розміру процентів за користування кредитними коштам.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

В даній справі сторони визначили, що кредитні кошти надаються в користування позичальнику на строк до 03 листопада 2014 року.

ПАТ «ВіЕйБі Банк» пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просило крім тіла кредиту стягнути складовій його повної вартості, зокрема, заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 62 912,58 грн.

Відповідно до частини 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Тому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з умовами кредитного договору № 60/2013 від 27 грудня 2013 року кредитні кошти надано ОСОБА_1 на строк до 03 листопада 2014 року. Проте, згідно з розрахунком заборгованості плата за користування кредитом нарахована позивачем після закінчення строку дії кредитного договору (т. 1 а. с. 14).

Відтак, заборгованість по процентам, що існувала на день закінчення строку кредитування, складає суму 8 163,76 грн. Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині стягнення процентів за користування кредитом, які слід стягнути в розмірі 8 163,76 грн.

За частиною 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 22 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в редакції, яка діяла на час звернення до суду з позовом (червень 2015 року), позивача було звільнено від сплати судового збору як особу у справах, пов`язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Відповідач ОСОБА_1 відповідно до пункту 9 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю ІІ групи також звільнений від сплати судового збору.

За частиною 6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення процентів за кредитом.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 382-384, ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором № 60/2013 від 27 грудня 2013 року в сумі 8 163,76 грн. (вісім тисяч сто шістдесят три гривні 76 коп.),

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: Г.В. Новікова

О.В. Халаджи

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач В.Б. Азевич

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня складення ухвали до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. В разі, якщо ухвала була постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, то вона набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено 19 червня 2025 року.

Суддя І. Б. Чайкін