Провадження № 2-з/359/83/2025
Справа № 359/9015/24
УХВАЛА

Іменем України

29 травня 2025 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєва Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ :

26 травня 2025 року на адресу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, якою просить суд вжити заходи забезпечення позову у справі №359/9015/24, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВИ 77888448, щодо примусового виконання виконавчого листа виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 26 лютого 2024 року у справі №755/6559/23 про поділ майна подружжя, стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 846 328, 75 грн. в рахунок вартості частини земельної ділянки площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий помер -:09:071:0086, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, склад угідь рілля 0,1 га та частини квартири АДРЕСА_2 .

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 подана до суду позовна заява до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у загальному розмірі 1 340 298,38 гривень. 14 червня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного Управління Юстиції у Київській області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис № 239.27 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 (покупець) та ОСОБА_3 (продавець)укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер - :09:071:0086, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, склад угідь-0,1 га. року укладений Договір позики № 01/11-2014. 26 листопада 2014 року між ОСОБА_1 (Покупець) та ОСОБА_4 (Продавець) укладений Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_5 , який проживає разом з позивачем. 31 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. винесене Ршенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2024 року шлюб розірвано. 31 липня 2024 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер - :09:071. 0086, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, склад угідь -0,1 га. 31 липня 2024 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_7 (покупець) укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . 31 липня 2024 року ОСОБА_2 подав до Дніпровського районного суду м. Києва позов до ОСОБА_1 про стягнення 846382,75 грн. в порядку поділу майна подружжя. 22 травня 2023 року Дніпровський районний суд м. Києва постановив ухвалу, якою відкрив провадження в цивільній справі № 755/6559/23 та призначив розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 26 лютого 2024 року Дніпровський районний суд м. Києва ухвалив рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнив. В порядку поділу майна подружжя стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 846 382,75 грн. в рахунок вартості 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; кадастровий номер :09:071:0086, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, склад угідь - рілля -0,1 га, та 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 . Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 8 052,00 грн. ОСОБА_1 не погодилась з даним судовим рішенням та подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на нього. Постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року без змін. При цьому, виконавче провадження станом на дату звернення з цією заявою про забезпечення позову не відкрито, а тому заява подається вчасно без порушення прав учасників процесу. Таким чином, з 06 листопада 2024 року у відповідача відсутні перешкоди стягнути кошти з позивача та/або здійснити реєстрацію права власності на нерухоме майно, які належать позивачу на праві власності, за собою, або виставити це майно на торги. Позивач може незаконно втратити право власності на своє нерухоме майно та грошові кошти.

Відповідач, маючи на даний час рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року по цивільній справі № 755/6559/23, яке набрало законної сили, може здійснити дії направлені на стягнення коштів та/або переоформлення у свою власність нерухомого майна, а потім здійснить дії направлені на подальший їх перепродаж, чи вчинення будь-яких інших правочинів, що зробить неможливим або утруднить виконання рішення суду, яке може бути ухвалене по даній справі на користь Позивача.Якщо нерухоме майно буде реалізовано на торгах, повернення його Позивачу, як власнику, буде значно ускладнене, оскільки новий власник воює понесене витрати на його переоформлення та реєстрацію.Новий власник буде вважатися добросовісним набувачем, а відтак, повернення нерухомого майна із його володіння буде вимагати подання нового позову до суду.Враховуючи те, що під час розгляду позову нерухоме майно буде знаходитись у володінні та в експлуатації нового власника, існує реальна загроза його перебудови, заміна дверей, сантехніки, вікон, підлоги або навіть значного пошкодження чи його повного або часткового знищення.Оскільки між відповідачем та позивачем виник спір про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у загальному розмірі 1 340 298,38 грн., а тому у разі задоволення позовних вимог призведе до необхідності повернення коштів та/або нерухомого майна позивачу.При цьому, позивачу необхідно буде вживати додаткових заходів для повернення коштів та/або нерухомого майна у свою власність, витрачати кошти на юридичні консультації, складання позовних заяв, запитів, знову звертатись до суду за захистом своїх прав.Заявлений позивачем захід забезпечення позову зупинення стягнення за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 846 382,75 гри. є співмірним та перебуває у зв`язку з предметом, спору.Так, заявлений захід забезпечення позову відповідає вимогам, на забезпечення яких він вживається, оскільки предметом заборони є лише зупиненням стягнення стосовно якого наявний спір у даній справі.

Згідно положень ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вказане, розгляд заяви в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України проводиться судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, мотиви і обґрунтування заяви, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст.149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. (ч.ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно роз`яснень Пленум Верховного Суду України п.4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову застосовуються, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; вжиття заходів забезпечення повинно бути доцільним. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Судом встановлено, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області, зі слів заявника, перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації.

Однак, доказів перебування вказаної справи у провадженні суду заявником не надано.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Крім того, відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За змістом правового висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою, а доводи, викладені в ній свідчити про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Згідно заяви вбачається, що у сторін існує спір про поділ майна подружжя.

Проте, ОСОБА_1 належним чином не обґрунтувала заяву про забезпечення позову в частині існування ризику реалізації нерухомого майна під час розгляду справи та не надала суду жодних доказів на підтвердження вказаних доводів.

При цьому, із вказаної заяви не вбачається ризиків здійснення відповідачем будь-яких дій, направлених на відчуження нерухомого майна, зареєстрованого на ім`я ОСОБА_2 та не приєднано доказів на підтвердження даних тверджень.

З врахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекват-ності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Відповідно ч. 10, 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного виду забезпечення іншим зупиняє виконання цієї ухвали.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 149 153, 258- 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Яковлєва Л.В.