Справа № 523/9937/22
Провадження №2/523/4181/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

за участю секретаря судового засідання Томілко М.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

До Пересипського районного суду м.Одеси надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків.

З зустрічним позовом до Пересипського районного суду м.Одеси звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, про стягнення коштів.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 23.05.2023 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, про стягнення коштів, для сумісного розгляду з первісним позовом по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 04.12.2024 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сендик О.О. про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків задоволено.

Позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків по цивільній справі залишена без розгляду.

Розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про:

-Визнати правочин, а саме реєстрацію права власності 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за померлою ОСОБА_5 недійсним, як такого, що вчинений під впливом обману.

- Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки у подвійному розмірі, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину, що становить 20 000 доларів СІЛА подвійні витрати на будинок.

- Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 6403,77 грн. судового збору та 20 000 грн. витрати на правову допомогу.

Позивачка обгрунтовує позов тим, що ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 , дочкою ОСОБА_4 , внуками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та з рідною сестрою ОСОБА_5 проживали та проживають, у будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Право власності на частину будинку за Домовленістю сестер з метою економії коштів та по рекомендації нотаріуса, було зареєстровано на ОСОБА_5 за спадкуванням за законом від ОСОБА_8 (рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 23.07.1996 року № 2-644/1996).

У 2000 році було оформлено право власності на іншу частину житлового будинку згідно рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 21.02.2002 року № 2-414/2000, а в подальшому за домовленністю між двома сестрами, планувалося оформити право часткової власності порівну, будинку на ОСОБА_1 .

Дані дії на той час були зроблені з метою економії грошових коштів, так як оформлення рівних частин відразу на двох сестер потребувало значних витрат, у зв`язку з чим було вирішено дане майно спочатку оформити на одну із сестер, а саме ОСОБА_5 , а потім за допомогою дарування оформити частину будинку за ОСОБА_1 .

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 05.01.2017 року.

12 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Писаренко Є.С. із заявою про прийняття спадщини. Дана заява була зареєстрована в реєстрі за № 2478.

Тільки після подання заяви про прийняття спадщини стало відомо від нотаріуса, що померла сестра ОСОБА_5 склала заповіт від 28.02.1997 року на усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати померлій на користь своєї доньки ОСОБА_2 .

Вказаний заповіт було складено ще до того, як ОСОБА_5 умовила сім`ю ОСОБА_9 продати своє житло, та переїхати в цей будинок та почати в ньому ремонт. ОСОБА_5 своїй сестрі про заповіт ніколи не розповідала та на момент тих подій про існування заповіту замовчувала.

У спадкове майно на момент смерті ОСОБА_10 , також увійшов житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , в якому з 1997 року проживала всі однією сім`єю позивачка та треті особи які, збільшили за рахунок свого проданого житла площу будинку та відремонтували його.

Даний будинок ОСОБА_1 за особисті кошти своєї сім`ї відремонтували та реконструювали з метою в подальшому як було домовлено переоформити по 1/2 частини на обох сестер.

У 1997 року ОСОБА_1 за проханням сестри ОСОБА_5 , так як будинок той час прийшов у незадовільний технічний стан, переїхали на постійне проживання до даного житлового будинку з умовою того, що відремонтує його за свій рахунок, а після ремонту отримає право власності на 1/2 частину будинку.

На той час у будинку проживали ОСОБА_5 та мати ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З кінця 1997 року вони всі спільно проживали в одному будинку, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, тобто, згідно ч.2 ст. 3 СК України, складали одну сім`ю, про що свідчить довідка від 30.05.2017 року.

На момент переїзду у 1997 році будинок потребував ремонту та благоустрою, а мати догляду та лікування.

27 квітня 2000 року, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_12 продали квартиру, що належала їм на праві спільної власності, за адресою: АДРЕСА_3 . У результаті продажу було отримано 8000,00 (вісім тисяч) доларів США по дві тисячі доларів США на кожного продавця, згідно договору купівлі-продажу від 27.04.2000 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Орзіх В. М., зареєстрованого за №1161.

На отримані грошові кошти від продажу квартири (у сумі 6000,00 доларів США) та додаткові кошти, які були збережені на той час, вони вирішили зробити ремонт будинку та збільшили площу самого будинку за рахунок новозбудованих приміщень, так як кількість мешканців будинку збільшилась, а також здійснили благоустрій прилеглої території.

Після оформлення відповідних документів ОСОБА_1 та члени її сім`ї здійснили реєстрацію місця проживання за адресою житлового будинку: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується відповідними довідками, а також даними паспортів громадян України.

Під час проживання у будинку у ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_7 2009 року народження, яка на сьогодні є неповнолітньою та також, як член сім`ї, має право на проживання в даному будинку.

У 2006 році для виділу частки та оформлення спільної часткової власності була розпочата процедура відчуження частки будинку від ОСОБА_5 до ОСОБА_1 на підставі попередньої домовленості про відчуження частини будинку з урахуванням вкладу ОСОБА_1 у спорудження та ремонт нерухомості.

За домовленістю сестер процедура відчуження 1/2 частки будинку від однієї сестри до іншої була розпочата покійною ОСОБА_5 , що доводить заява Шарошкіної №26505 від 24.11.2006 р, але у зв`язку з затягуванням процесу останньою не була завершена.

Початок процедури відчуження підтверджуються заявами від 24.11.2006 року до голови Суворовської районної адміністрації, що були написані ОСОБА_1 та ОСОБА_13 про згоду на відчуження частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Не зважаючи на те що, згідно ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок, зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію, протягом усього періоду проживання у будинку позивача та її сім`ї, щороку проводили косметичний ремонт та доглядали будинок виключно за кошти позивача (сплата платежів за комунальні послуги, утеплення стін, поточний ремонт тощо).

За узгодженням із ОСОБА_5 , яка була власником будинку, за рахунок та з матеріалів позивача та третіх осіб було зроблено збільшення площі будинку за рахунок новозбудованих приміщень. Внаслідок проведеної реконструкції будинку змінилися його характерні ознаки. Було зроблено збільшення площі будинку, утеплення стін за допомогою теплоізоляції, вікна були замінені на металопластикові та збудовано новий паркан.

Загальна сума витрат на ремонт, благоустрій і прибудову будинку склала 10 000,00 (десять тисяч доларів США) доларів США, по курсу який був встановлений в період виконання робіт по будові та ремонту будинку, що підтверджується накладними на матеріали.

Згідно Технічного висновку від 02.04.2003 року в результаті реконструкції житлового будинку за кошти позивача, загальна площа будинку збільшилася на 18,10 кв.м.

Згідно висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки від 29.12.2022 року проведеної оцінщиком ОСОБА_14 , після проведеної реконструкції будинку та прилеглої території загальна вартість будинку та земельної ділянки під будинком збільшилася та на момент проведення оцінки складає 2 755 825,00 грн., з якої вартість будинку складає 1 280 753,00 грн.

Виходячи з вищезазначеного, у результаті зусиль та витрат позивача та третіх осіб у справі, була збільшена площа будинку, було проведено поліпшення будинку та прибудинкової території, були внесені суттєві зміни до самого майна, що призвело до суттєвого зросту вартості самого майна, а також його корисності, порівняно зі станом майна до його добудови та поліпшення.

Проте незважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 виконала всі умови узгоджені з сестрою, ОСОБА_5 , як виявилось, просто затягувала час, щоб не допустити переоформлення 1/2 частини будинку, яка не попередивши свою сестру, заповіла повністю своїй доньці, ОСОБА_2 .

В свою чергу ОСОБА_2 , будучи обізнаною про складений заповіт на свою користь ще у 1997 році, зловживала своїм правом, та також не ставила до відома про це ОСОБА_1 .

За таких обставин слід дійти висновку, що в свій час, коли ОСОБА_1 зареєструвала свою частку житлового будинку на користь своєї сестри ОСОБА_5 заради заощадження грошових коштів, та в подальшому повністю утримувала будинок утримувала та лікувала свою покійну сестру ОСОБА_5 , на протязі багатьох років, здійснювала в будинку значні поліпшення, просто діяла під впливом обману як своєї сестри, так і її доньки.

Позивачка вказує, що заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 складено у 1997 році, а частину житлового будинку ОСОБА_1 зареєструвала на користь своєї сестри ОСОБА_5 у 2002 році, розраховуючи в подальшому зареєструвати за собою свою частку будинку.

Позивачка вказує,що вона власними силами збільшила площу майна, зробивши поліпшення та суттєві зміни до майна, то згідно урахування вкладу у спорудження майна позивач має право на визнання права власності на 1/3 частку житлового будинку загальною площею 89,6 кв.м., житловою площею 47,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також позивач сплачувала комунальні послуги та експлуатаційні витрати, що нараховувалися за даним будинком зі свого розрахункового рахунку, що підтверджується виписками по витратам по картці ОСОБА_1 . Загальні витрати за останні три роки на комунальні послуги склали 34 156,36 гривень.

Протягом останніх п`яти років життя ОСОБА_5 постійно хворіла та потребувала медичного обстеження, лікування та особистого догляду, часто перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджують медичні документи. За три місяці до смерті вона вже була лежачою та потребувала цілодобового догляду.

Позивач повністю несла витрати на утримання своєї сестри ОСОБА_5 у зв`язку з необхідністю догляду та лікування. Відповідач за весь час хвороби матері, своєї допомоги не пропонувала та взагалі Відповідачка, на прохання своєї матері надати їй допомогу при лікуванні відмовила, внаслідок чого покійна брала кредит 5 000 грн., що доводять записи покійної ОСОБА_5 які вона регулярно вела у зошиті, коштів на її лікування та утримання не надавала, та взагалі весь цей час проживала за кордоном в росії. На лікування та догляд за спадкодавцем за останні три роки до смерті було витрачено 152 000,00 грн., згідно з квитанціями про придбання ліків та рахунків з обстежень.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1893 ОСОБА_2 прийняла спадщину та зареєструвала право власності на житловий будинок в повному обсязі.

Таким чином, дії ОСОБА_1 щодо реєстрації всієї частини житлового будинку за померлою сестрою ОСОБА_5 слід розглядати такими, що вчинені під впливом обману. Оскільки померла сестра весь час обіцяла переоформити частину житлового будинку на свою сестру, а про складання .заповіту на все своє майно на свою доньку замовчувала.

В результаті таких обманних дій ОСОБА_1 та її сім`я залишились без будинку, в якому більш ніж тривалий термін проживали, утримували та вкладали свої особисті грошові кошти, що згідно доданих накладних загальна вартість складає 57 000 грн., що еквівалентно на день здійснення ремонту близько 10 000 доларів США.

Позивачка просить суду позов задовольнити відповідно до ст.ст.203,204,215,229,230 ЦК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.09.2022 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 31.10.2022 року на 10 годин 15 хвилин.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.05.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.06.2023 року на 10 годин 15 хвилин.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.10.2023 року клопотання представника відповідача- адвоката Сендик О.О. про витребування доказів по цивільній справі задоволено. Суд витребував з Державної прикордонної служби України ( 01601, м.Київ, вул. Володимирська, 26), а саме: -інформацію щодо документів, які були підставою для перетину державного кордону України за останні три роки громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , паспорт Серії НОМЕР_3 виданий Ленінським РВ УМВС України в Одеській області 23.07.1997 року, місце реєстрації: АДРЕСА_4 ; -інформацію, щодо наявності паспорта іноземної країни в громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , паспорт Серії НОМЕР_3 виданий Ленінським РВ УМВС України в Одеській області 23.07.1997 року, місце реєстрації: АДРЕСА_4 . Копію ухвали направлено до Державної прикордонної служби України ( 01601,м.Київ,вул.Володимирська,26) для відома та виконання.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.05.2024 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сендик О.О. про повернення до стадії підготовчого засідання по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, як такого, що вчинений під впливом обману та відшкодування збитків відмовлено. Продовжено розгляд справи по суті.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 04.12.2024 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сендик О.О. про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків задоволено.

Позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, про стягнення коштів залишена без розгляду.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 28.05.2024 року представнику позивача ОСОБА_1 - адвокату Сендик О.О. відмовлено в задоволені клопотання про витребування доказів по справі.

У судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сендик О.О. позовні вимоги підтримав , просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суд не повідомила. В матеріалах справи міститься письмовий відзив представника ОСОБА_2 адвоката Кириленко А.В.. Представник відповідачки ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, просить суд відмовити в задоволені позовних вимог.

У судове засідання треті особи ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Суд, заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, про стягнення коштівє не обгрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, із матеріалів справи вбачається що за життя померла ОСОБА_5 набула право власності на частину будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після померлого її діда ОСОБА_8 , відповідно до рішення Ленінського районного суду м.Одеси від 23.07.1996 року. Рішення суду набуло законної сили 05.08.1996 року ( арк.сп.139-140,т.1).

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м.Одеси від 21.02.2000 року за життя померла ОСОБА_5 набула право власності на на іншу частину будинку АДРЕСА_1 . Так, рішенням Ленінського районного суду м.Одеси від 21.02.2000 року визнано договір купівлі-продажу між ОСОБА_15 і ОСОБА_5 на частину будинку АДРЕСА_1 укладеним. Суд визнав за ОСОБА_5 право власності на частину будинку АДРЕСА_1 . Рішення суду набуло законної сили 03.03.2000 року ( арк.сп.141-142,т.1).

28.02.1997 року ОСОБА_5 залишила заповіт на все її майно своїй дочці - ОСОБА_2 , який посвідчений Державним нотаріусом Четвертої Одеської нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 3-610 ( арк.сп.19,т.1).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 є рідною донькою ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла, відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , яке видано Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис 255.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_5 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.06.2018 року, яке видано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ( арк.сп.20,т.1).

Судом встановлено, із матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 є сестрою померлої ОСОБА_5 , отже є тіткою відповідачки ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 є чоловіком позивачки ОСОБА_1 , їх донька ( подружжя ОСОБА_9 ) є третя особа ОСОБА_4 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.06.2018 року за № 128922917, який сформований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Писаренко Є.С., вбачається що ОСОБА_2 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 89,6 кв.м., житловою площею 47 кв.м., який складається з одного камя`ного житлового будинку зазначеного на плані літерою «А» та господарчих будівель та споруд зазначених на плані під літерами «Б», «В», «Г» - сараї, І-мостіння, №1-2 -огорожа, а також ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, кадастровий номер ::73:001:0002, загальна площа 0,0435 га, за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.21).

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 12.12.2017р. в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання заповіту частково недійсним, про визнання права власності - відмовлено. Заяву ОСОБА_2 до Одеської міської ради, за участю ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту належності документу задоволено. Встановлений факт належності ОСОБА_5 заповіту, який посвідчений 28.02.1997 року державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори, реєстровий №3-610. (т.1 а.с.25-27).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27.04.2018р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог : Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання заповіту частково недійсним, про визнання права власності, за заявою ОСОБА_2 до Одеської міської ради, за участю ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту належності документа. (т.1 а.с.28).

Із позовної заяви ОСОБА_2 ( арк.сп.7,т.1) вбачається, що за життя, з дозволу її матері ОСОБА_5 у їхньому будинку проживали сестра її матері ОСОБА_1 із чоловіком ОСОБА_3 та їх донькою ОСОБА_4 . З дозволу ОСОБА_5 , були зареєстровані в будинку померлої ОСОБА_5 , а в подальшому проживали (у будинку доньки померлої ОСОБА_5 ) відповідачки ОСОБА_2 , відповідно до довідки про склад сім`ї та прописку.

Рішенням Суворовського районого суду м.Одеси від 31.07.2019 р. позов ОСОБА_2 задоволений. Вирішено вселити ОСОБА_2 у будинок під АДРЕСА_5 . Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 , з будинку АДРЕСА_5 . Зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні будинком АДРЕСА_5 . (т.1. а.с.35-36).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.10.2024р. заяву ОСОБА_4 про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду в частині вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 про вселення, виселення, усунення перешкод у здійсненні права власності залишено без задоволення. (т.2 а.с. 171-175).

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами про:

-Визнати правочин, а саме реєстрацію права власності 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за померлою ОСОБА_5 недійсним, як такого, що вчинений під впливом обману.

- Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки у подвійному розмірі, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину, що становить 20 000 доларів СІЛА подвійні витрати на будинок.

- Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 6403,77 грн. судового збору та 20 000 грн. витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України істотне значення мають обставини щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Для визнання недійсним правочину як укладеного під впливом обману необхідно, щоб сторона була введена в оману саме щодо обставин, які мають істотне значення. До таких обставин віднесено відомості стосовно природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тобто обман має місце тоді, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою аби правочин було вчинено. Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Усі ці обставини (наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману) повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (позивач).

Отже, позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, тоді вважається, що наявна помилка. Має бути встановлений причинно-наслідковий зв`язок між обманом та вчиненням правочину. Тільки той обман дозволяє оспорити правочин, який вплинув на рішення сторони вчинити цей правочин.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману іншу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину відповідно до ст. 230 ЦК України.

Кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію. При встановленні наявності обману суд має враховувати стандарт поведінки розумного учасника обороту, який наділений схожими характеристиками зі стороною, яку ввели в оману.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 638 цього ж Кодексу передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 655 ЦК України визначено, шо за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім

випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 не надала суду письмових доказів в обгрунтування позовних вимог.

Також, суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

При таких обставинах позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, про стягнення коштів задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, тому судовий збір слід покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268, 279 ЦПК України, ст.ст.203,204,215,229,230 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, про стягнення коштів відмовити.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.06.2025 року.

Суддя: Аліна С.С.