ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

09 червня 2025 року

м. Харків

справа № 645/6777/24

провадження № 22-ц/818/2485/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 січня 2025 року, постановлене суддею Ульяніч І.В.,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , відповідно до якого просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №201 від 19.08.2019 року у розмірі 17550,69 грн.; за Кредитним договором № 601 від 12.12.2019 р. у загальному розмірі 14586,48 грн. та за Кредитним договором №801 від 14.05.2019 у розмірі 48478,69 гривень. Усього стягнути 80615,86 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача посилається на те, що між АТ "ПУМБ" та ОСОБА_1 14.05.2019 укладено кредитний договір № 801, відповідно до якого ОСОБА_1 видано кредит в сумі 38984,00 грн. Крім того, 19.08.2019 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №201, за яким відповідачу видано кредит у розмірі 15183,00 грн. Також, 12.12.2019 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №601, за яким відповідачу видано кредит у розмірі 10000,00 грн. Відповідач не виконує свого зобов`язання, у зв`язку з чим має заборгованість перед відповідачем за Кредитним договором №801 від 14.05.2019 р., яка становить 48478,69 грн. та складається з: 25888,34 грн. - заборгованості за кредитом; 11,19 грн. - заборгованості за процентами; 22579, 16 грн. - заборгованість за комісією. Крім того, за Кредитним договором №201 від 19.08.2019 р., яка становить 17550,69 грн. та який складається з: 12097,01 грн. - заборгованості за кредитом; 4,92 грн.- заборгованості за процентами; 5448,76 грн. - заборгованості за комісією. Також, за Кредитним договором №601 від 12.12.2019 р., яка становить 14586,48 грн. та який складається з: 9164,07 грн. - заборгованості за кредитом; 3,75 грн. - заборгованості за процентами; 5418,66 грн. - заборгованість за комісією. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ "ПУМБ", у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості та судовий збір.

24.12.2024 року від представника позивача Шумілової Н.І. надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник зазначає, що відповідач дійсно сплатив заборгованість за кредитними договорами 201 та 601, проте, сплачені борги були відповідачем вже після звернення до суду з позовом (25.11.2024 р. та 30.10.2024 р.), у зв`язку з чим просять суд закрити провадження у цій частині та повернути позивачу сплачений судовий збір. Стосовно заборгованості за кредитним договором 801, зазначає, що борг не сплачений у повному обсязі, гарантійний лист, доданий відповідачем до відзиву, мав термін виконання 23.11.2024 р., а відтак, станом на 10.12.2024 року пропозиція втратила свою чинність і борг підлягає стягненню.

Ухвалою суду від 23.01.2025 року прийнято відмову Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» від позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в частині стягнення за Кредитними договорами №201 від 19.08.2019 року та №601 від 12.12.2019 року, а провадження у справі в цій частині закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 січня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за Кредитним договором № 801 від 14.05.2019 року у розмірі 48478 (сорок вісім тисяч чотириста сімдесят вісім) гривень 69 коп..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп..

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вказав, що розмір заборгованості підтверджується копією наданого позивачем розрахунку заборгованості, з якого вбачається, що станом на 09.09.2024 року заборгованість відповідача перед банком становить 48478.69 грн , з яких: 25888 34 грн заборгованість за кредитом: 11,19 грн - заборгованість за відсотками, 22579,16 грн. заборгованість за комісією, що є грубим порушенням з боку суду норм матеріального права, а саме: Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно якого Копія розрахунку заборгованості є недостатнім доказом для даної справи, так як розрахунок заборгованості наданий позивачем не може підтверджувати існування боргу оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, та не відповідає та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій., доказів, які мають статус первинного документа, з числа визначених Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 № 578/5, позивачем не надано. Також відповідно до ст. 79 ЦПК України, копія Заяви № 801 від 14.05.2019 року, є недостатнім доказом для даної справи, відповідно до якої можна дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування, більш того, позивач у своєму позові вказує, що мною з позивачем було укладено саме Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб а не Заяв., жодного Кредитного договору, вона з позивачем не укладала, що підтверджується матеріалами даної справи., на що суд першої інстанції взагалі не звернув уваги. Згідно ст. 1 ЗУ «Про платіжні системи» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для лініювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Тобто, з урахуванням вищевикладеного, вбачається, що використання платіжної картки можливе лише за наявності відкритого рахунку. Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня 2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від З0 січня 2018 року (№ 61-787св18) Отже, у матеріалах справи відсутні докази перерахування на її картковий рахунок кредитних коштів у розмірі 38 984,00 гривень, на що просить суд звернути особливу увагу. Виписка по рахунку не містить детального розрахунку заборгованості із зазначенням всіх складових заборгованості, а також не містить розміру надходження грошових коштів в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам окремо із зазначенням дати їх надходження. Виписка не є документом бухгалтерського обліку. Більш того, згідно наданої позивачем виписки, чітко вбачається той факт, що всі кошти які позичальник перераховувала на користь позивача, Банком було зараховано саме на погашення відсотків, отже, Банком взагалі не було зараховано на погашення тіла кредиту жодної гривні. Вказує, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та порядок здійснення банком комплексного банківського обслуговування, відсутність у Заяві № 301 від 28.01.2019 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, надана банком публічна пропозиція на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин (Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17). Більш того, жодна копія документів які позивачем надано до матеріалів даної справи, взагалі не посвідчені належним чином, а тому: відповідно до правової позиції викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 року у справі №810/719/18, копія документу є належним доказом лише у разі її належного засвідчення . недотримання цього припису є правовою підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до частин 1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, на даний час заборгованість не погашена, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованость перед банком, що становить 48478,69 грн., з яких: 25888,34 грн. заборгованість за кредитом; 11,19 грн. - заборгованість за відсотками та 22579,16 - заборгованість за комісією.

Такі висновки суду першої інстанції, не в повній відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 14.05.2019 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 801, згідно з умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 38984,00 грн., шляхом підписання останньою заяви № 801 про приєднання до цього договору. Відповідно до умов заяви, ОСОБА_1 просила Банк надати їй Споживчий кредит у розмірі 38984,00 грн.. Між іншим, строк кредитного ліміту встановлено 24 місяців з дня надання Кредитного ліміту. Зі спливом вказаного строку, дія Кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий саме строк у разі відсутності заперечень будь-якої із Сторін або підстав для його скорочення у порядку, визначеному ДКБО. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 3,99%. Розмір процентної ставки складає 0,01% річних.

У зазначеній анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг наявні дані позичальника, його прізвище, ім`я та по батькові, серія та номер паспорта, дата та орган його видачі, ідентифікаційний податковий номер, адреса реєстрації та місця проживання, дата народження, номер телефону, відомості про місце роботи, щомісячний дохід та сімейний стан.

Пунктом 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діє з 12.06.2019 р.), затвердженої рішенням Правління АТ «ПУМБ» протокол №760 від 11.06.2019 р., передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору.

Відповідно до п. 5.1.4. Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти.

Згідно п. 5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи АТ «ПУМБ» свої зобов`язання перед відповідачем виконав, що підтверджується Платіжною інструкцією №TR.35221430.52245.8810 від 14.05.2019, відповідно до якої вбачається, що ОСОБА_1 за договором №801 від 14.05.2019 року надано кошти у розмірі 38984,00 грн.

09.09.2024 року Акціонерне товариство «ПУМБ» направило на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) про необхідність погашення заборгованості, між інших за Кредитний договір №801 від 14.05.2019 у розмірі 48478,69 грн.

Зі змісту Заяви №801 вбачається, що сторонами досягнуто згоди про розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,99% та процентної ставки в розмірі 0,01 % на рік.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.

14 травня 2025 року ОСОБА_1 було підписано Заяву № 801, в якій сторонами погоджено умови кредитування, в тому числі відсоткову ставку (а.с. 16).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 09.09.2024 року заборгованість відповідача перед банком становить 48478,69 грн., з яких: 25888,34 грн заборгованість за кредитом; 11,19 грн. - заборгованість за відсотками; 22579,16 грн. заборгованість за комісією.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки відповідачем підписана Заява № 801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, де вказана відсоткова ставка в розмірі 0,01 % на рік, то заборгованість за процентами слід рахувати саме за цією відсотковою ставкою.

Сума заборгованості відповідача за кредитним договором за тілом кредиту та відсотками становить 25899,53 грн. (25888,34 грн заборгованість за кредитом; 11,19 грн. - заборгованість за відсотками).

Щодо доводів відповідача про відсутність доказів перерахування на її картковий рахунок кредитних коштів у розмірі 38 984,00 гривень, колегія суддів зазначає.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії платіжної інструкції № TR.35221430.52245.8810 від 14.09.2019, платник ОСОБА_1 , надавач платіжних послуг платника: АТ «ПУМБ», дебет рах. № НОМЕР_1 , перерахував отримувачу: ОСОБА_1 , надавач платіжних послуг отримувача АТ «ПУМБ» 38984 гривень, кредит рах., UА 2389180 призначення платежу: надання кредитних коштів за договором № 801 від 14.05.2019 за позикою ОСОБА_1 (а.с. 67).

Відповідно до п. 29 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» кредитовий переказ - платіжна операція з рахунку платника на підставі платіжної інструкції, наданої платником або надавачем послуг з ініціювання платіжних операцій, за умови отримання згоди платника на виконання платіжної операції, наданої надавачу платіжних послуг платника.

Згідно з пп. 6 п. 6 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління НБУ № 163 від 29.07.2022 надавач платіжних послуг - надавач платіжних послуг, у якому відкритий рахунок платника/отримувача/стягувача для виконання платіжних операцій. До надавачів платіжних послуг належать банки та небанківські надавачі платіжних послуг.

Відповідно до п. 8 Інструкції надавач платіжних послуг платника має право виконувати платіжні інструкції платника з урахуванням сум, що надходять на рахунок платника протягом операційного дня (поточні надходження) або за рахунок наданого платнику кредиту, якщо ці умови визначено у відповідному договорі.

За приписами п. 40 Інструкції - платник має право ініціювати платіжну операцію за фактичного платника та/або на користь фактичного отримувача коштів шляхом надання платіжної інструкції надавачу платіжних послуг платника.

Враховуючи, що відповідачу надавався кредит, у платіжній інструкції № TR.35221430.52245.8810 від 14.09.2019 відповідач зазначений і як платник, і як отримувач, що відповідає пункту 8 Інструкції.

Також, із Виписки вбачається, що сума в розмірі 38984 грн 12.01.2023 на підставі документа TR.35221430.52245.8810 була зарахована на дебетовий рахунок відповідача із призначенням «надання кредитних коштів за договором № 801 від 14.05.2019 за позикою ОСОБА_1 »

Таким чином, позивач належними та допустимими доказами довів надання відповідачу коштів у розмірі 38984 грн.

З наданих банку розрахунків слід констатувати, що відповідачка користувалася кредитними коштами, здійснювала фінансові операції, тобто твердження відповідача, що вона не укладала такий договір, слід вважати спростованим. Клопотання про призначення експертизи на підтвердження того, що вона не укладала кредитний договір відповідачка не заявляла.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позові, а отже не є належним доказом заборгованості, апеляційний суд розцінює критично.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 09.09.2024 року заборгованість відповідача перед банком становить 48478,69 грн., з яких: 25888,34 грн заборгованість за кредитом; 11,19 грн. - заборгованість за відсотками; 22579,16 грн. заборгованість за комісією.

З виписки по рахунку вбачається, що відповідачу на картковий рахунок надійшли кошти за договором позики у розмірі 38 984,00 грн., та останньою здійснювалось погашення заборгованості до лютого 2020 року.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 554/4300/16-ц вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Отже, надані позивачем розрахунок і виписка з особового рахунку відповідача, є належними та допустимими доказами в справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитом, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого як основного боргу, так суми сплачених щомісячних процентів.

Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного банком розміру заборгованості та контррозрахунку відповідачем не надано.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що положення укладеного договору в частині стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості суперечать ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та є нікчемними за свою природою.

У пункті 4 розділу «Споживчий кредит (без послуги страхування)» заяви №701 від 22.12.2020 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана відповідачем визначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 3,99%. Розділ заяви «Графік платежів» містить відомості про те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 1555,46 грн. щомісяця. Загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування становить 37331,04 грн.

Отже умовами, укладеного між сторонами договору передбачена сплата позичальником комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Положеннями п. 5.7.3 публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб визначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касові операції щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту.

Оскільки, публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не підписана відповідачем, остання не може вважатись частиною договору приєднання, так і не містить чіткого переліку послуг, з яким ознайомилась відповідач та з яким остання погодилась.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому, як в заяві №801 від 14.05.2019 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, так і в паспорті споживчого кредиту не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування кредитної заборгованості (списання, зарахування кредитної заборгованості, розрахунково-касові операції, надання консультативних та інформаційних послуг) за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх із споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення заяви №801 від 14.05.2019 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемним, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заборгованість відповідача по комісії за кредитним договором, заявлена позивачем у позові, в сумі 22579,16 грн. до стягнення не підлягає.

Отже, рішення суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову, а саме в частині стягнення 25888,34 грн.заборгованості за кредитом, 11,09 грн. заборгованості по процентам, а всього 25899,53 грн.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача АТ «ПУМБ» підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 1294,04 грн. (53,42%) за подання позовної заяви.

Відповідачем ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн., оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1692, 53 грн. (46,58 %) задоволених вимог.

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги з позивача АТ «ПУМБ» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме 398,49 грн.

Згідно ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 січня 2025 року змінити в частині суми стягнення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 801 від 14.05.2019 року у розмірі 25899,53 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 398,49 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.П. Пилипчук

Судді: О.В. Маміна

В.Б. Яцина