Справа № 569/5960/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

секретар судового засідання Литвиненко В.М.,

з участю: представника позивача Ромашка О.І.

законного представника відповідача ОСОБА_1 - опікуна ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвне справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» до ОСОБА_1 , законним представником якого є опікун ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання,-

В С Т А Н О В И В:

Представник ТОВ «Рівнетеплоенерго» звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 107487,16 грн., суму пені в розмірі 3667,44 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 13 438,92 грн, суму трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 3475,80 грн та витрати у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 3028 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Рівнетеплоенерго», здійснює надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, що знаходиться за адресою: адресою АДРЕСА_1 . Власником якого є ОСОБА_1 . Рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім`я ОСОБА_1 . Станом на 01 березня 2025 року по даному особовому рахунку за надані послуги ТОВ «Рівнетеплоенерго» виникла заборгованість за період з 01 листопада 2009 року по 28 лютого 2025 року в сумі 107487 грн 16 коп.

Ухвалою суду від 09.04.2025 року відкрито провадження у справі.

25.04.2025 року від законного представника відповідача ОСОБА_1 - опікуна ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому вона просить застосувати строк позовної давності. Зазначає, що заборгованість відповідача з урахуванням строку позовної давності за період з 01.03.2022 року по 01.03.2025 року становить 30150 грн 26 коп. Відповідно сума пені, інфляційних витрат, 3% річних від простроченої суми та судовий збір має відповідати розміру на визначену відповідачем суму заборгованості. Також до матеріалів справи долучено рішення суду від 30 жовтня 2012 року у справі №1715/16659/12, відповідно до якого ОСОБА_1 визнано недієздатним, над ним встановлено опіку та призначено ОСОБА_2 його опікуном.

05.05.2025 року представником позивача ТОВ «Рівнетеплоенерго» подано відповідь на відзив, якому він спростовує доводи законного представника відповідача, які зазначені у відзиві.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, щодо застосування строку позовної давності заперечував.

Законний представник відповідача ОСОБА_1 - опікун ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що недієздатному ОСОБА_1 належить 1/4 частки майна. Просила суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності, визнала суму боргу в межах трьох річного строку позовної давності.

Заслухавши пояснення учасників справи дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ТОВ «Рівнетеплоенерго», здійснює надання послуг з централізованого опалення та підігріву води у житлове приміщення, що знаходиться за адресою: адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру іпотек єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер №410592974 від 30.01.2025 року власником частки житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

На ім`я ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 жовтня 2012 року у справі №1715/1659/12 ОСОБА_1 визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено ОСОБА_2 його опікуном. рішення набрало законної сили.

Відповідно до частин 1, 4 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір встановлений договором або законом.

Надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснюється у відповідності до положень Закону України Про житлово-комунальні послуги , а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця, а також інші питання.

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України Про житлово-комунальні послуги (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Аналогічні положення містить ст.7 Закону України Про житлово-комунальні послуги , в редакції чинній на час розгляду справи.

Згідно ст.19 Закону України Про теплопостачання споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Розрахунок вартості наданих послуг здійснюється ТОВ «Рівнетеплоенерго» за тарифами з теплопостачання у розмірах затверджених рішеннями виконавчого комітету Рівненської міської ради №137 від 09 жовтня 2008 року, №6 від 04 січня 2011 року (з відповідними змінами) та постановами НКРЕКП Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб суб`єктами господарювання, які є виконавцями послуг , зокрема, №449 від 23.04.2014 р., №569 від 23.05.2014, №664 від 13.06.2014р., №792 від 27.06.2014 р., №146 від 17.10.2014р., №1171 від 31.03.2015 р., №174 від 21.05.2015 р., № 1101 від 09.06.2016 р. та №1536 від 28.12.2017 р., №1792 від 11.12.2018р. та Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 29.10.2021 р. №99 « про внесення змін до рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 12.10.2021 р. №98 «Про встановлення тарифів ТОВ «Рівнетеплоенерго».

Суд встановив, що відповідач своїх зобов`язань щодо своєчасного внесення поточних платежів не виконує, у зв`язку з чим згідно наданого позивачем розрахунку станом на 01 березня 2025 року по даному особовому рахунку за надані послуги ТОВ «Рівнетеплоенерго» виникла заборгованість за період з 01 листопада 2009 року по 28 лютого 2025 року в сумі 107487 грн 16 коп.

Відповідно до ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

За змістом ст. ст.41, 60 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (стаття 1184 цього Кодексу). Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно із ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Відповідно до п.99.3 ст.99 Податкового кодексу України опікун недієздатної особи виконує грошові зобов`язання, що виникли на день визнання її недієздатною та/або погашає податковий борг за рахунок майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом, такої фізичної особи.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 15 СК України майновий обов`язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун.

Отже, з моменту визнання ОСОБА_1 недієздатним та встановлення над ним опіки, опікун несе відповідальність за невиконання останнім грошових зобов`язань.

Разом з тим, законним представником відповідача зроблено заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

30 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі закон № 540-IX), який набрав чинності 02 квітня 2020 року, який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину.

Так, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 30 квітня 2023 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

За загальним правилом, визначеним у статті 58 Конституції України та статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії у часі.

З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом № 540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02 квітня 2020 року, не є продовженими.

Із наведеного вбачається, що позовна давність по заборгованості у період з листопада 2009 року по березень 2017 року щодо щомісячних платежів від моменту прострочення яких до введення карантину минуло три роки спливла до введення карантину, а тому на неї дія пункту 12 Перехідних положень до ЦК України щодо продовження строку позовної давності не поширюється.

Разом з тим, сплив строку позовної давності щодо решти періоду заборгованості починаючи з березня 2017 року припадає на час дії карантину та воєнний стан, тому на цю заборгованість поширюються приписи ст. 12, 19 Перехідних положень до ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину та період дії воєнного стану в Україні. При цьому, послуги, надані у березні 2017 року, споживач мав оплатити до 20 квітня 2017 року включно, тому позовна давність повинна обчислюватися з квітня 2017 року.

Позивач не надав суду доказів поважності причин пропуску позовної давності та не просить такий поновити.

Таким чином, з ОСОБА_2 , як законного представника, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з квітня 2017 року по лютий 2025 року. Відповідна заборгованість в межах позовної давності становить 80675,38 грн., отже заборгованість відповідача в межах його майна (1/4 частки) становить 20 168,85 грн.

Також відповідно до наявної у відповідача заборгованості (20168,85грн) судом здійснено розрахунок пені, інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми, яка становить: пеня в розмірі 736,16 грн, сума інфляційних витрат 2870,14 грн., три проценти річних 702,87 грн. та підлягає стягненню з ОСОБА_2 , як законного представника, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго».

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, про що зазначено у рішенні суду від 30.10.2012 року у справі №1715/16659/12, він звільняється від сплати судового збору на користь позивача, а витрати на сплату судового збору в розмірі 578 грн. 65 коп., враховуючи часткове задоволення позовних вимог, компенсується позивачеві за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» до ОСОБА_1 , законним представником якого є опікун ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , як законного представника, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання в розмірі 20 168 гривень 85 копійок, пеню в розмірі 736 гривень 16 копійок, інфляційні витрати в розмірі 2 870 гривень 14 копійок, три проценти річних 702 гривень 87 копійок, всього 24 478 гривень 02 копійки.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» витрати зі сплати судового збору в розмірі 578 грн. 65 коп. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністром України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго», місцезнаходження: м. Рівне, вул. Д. Галицького, буд. 27, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , законним представником якого є опікун ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 12.06.2025 року.

Суддя Харечко С.П.