ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/105/25 Справа № 203/2272/23 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Новікової Г.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2024 року в цивільній справі номер 203/2272/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що наказом №283/Н від 22.11.2022 року його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани згідно зі ст. 147 КЗпП України. Не погодившись із цим наказом, він його оскаржив в судовому порядку. На теперішній час відповідний позов розглядається Кіровським районним судом м. Дніпропетровська (справа №203/1012/23). В подальшому через систематичне невиконання посадових обов`язків було видано наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності №115/Н від 24.03.2023 року у вигляді звільнення та наказом /розпорядженням) від 28.03.2023 року №НОК-408/ОС його було звільнено з займаної посади заступника начальника центру начальника відділу роботи станцій регіонального центру управління рухом. Заперечуючи проти правомірності притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивач посилався на те, що наказ №283/Н від 22.11.2022 року та №115/Н від 24.03.2023 року не містять всіх складових дисциплінарного проступку: дії (бездіяльності) працівника; порушення або неналежного виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вини працівника; наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Нібито проступки, які стали підставою для винесення наказу №115/Н від 24.03.2023 року були виявлені 20.01.2023 року, коли відповідачем було складено відповідний акт перевірки. Саме цей акт перевірки 01.02.2023 року розглядався на відповідній нараді, привів до складання подання від 10.02.2023 року №НЗ-1-1-5/32 та став підставою для винесення наказу №115/Н від 24.03.2023 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Таким чином, відповідач пропустив місячний термін з моменту виявлення проступку для застосування дисциплінарного стягнення. Ані в акті перевірки від 20.01.2023 року, ані в протоколі наради від 01.02.2023 року №НЗ-1-1-9/6, ані в поданні від 10.02.2023 року №НЗ-1-1-5/32, ані в наказі №115/Н від 24.03.2023 року не вказано часу допущення позивачем жодного з численних нібито порушень з його боку. Він визнавав лише порушення п. 1 Плану особистої участі заступника начальника регіонального центру управління рухом начальника відділу роботи станцій у проведенні профілактичної роботи з питань безпеки руху, затвердженого наказом регіональної філії від 10.02.2022 року №4/Н, зазначивши, що виконання п.п. 3, 4, 5, 6 плану було заплановане та здійснене 24.01.2023 року. У відповідності до Плану комплексних заходів, спрямованих на підвищення рівня безпеки руху поїздів і автотранспорту на підприємстві, позивач не є одноособово відповідальним виконавцем по жодному з пунктів даного плану. Тобто, позивачу з боку відповідача вкотре закидається одноособове порушення трудових обов`язків, належне виконання яких насправді пропорційно розподілено між позивачем та іншими посадовими особами підприємства.

Позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ №НОК-408/ОС від 27.03.2023 року, поновити його на посаді заступника начальника центру начальника відділу роботи станцій регіонального центру управління рухом Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 43261,56 грн та понесені по справі судові витрати.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 27 березня 2023 року №НОК-498/ОС про припинення трудового договору (контракту) із ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 з 28 березня 2023 року на роботі на посаді заступника начальника регіонального центру управління рухом начальника відділу роботи станцій регіонального центру управління рухом Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця».

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 березня 2023 року по 17 січня 2024 року в сумі 241543,71 грн, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів, а також стягнуто судовий збір в сумі 1073,60 грн.

В задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 з 28 березня 2023 року на роботі на посаді заступника начальника регіонального центру управління рухом начальника відділу роботи станцій регіонального центру управління рухом Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця».

Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2024 року по цивільній справі №203/2272/23 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю; здійснити розподіл судового збору.

Доводами апеляційної скарги наведено, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Позовна заява в інтересах ОСОБА_1 підписана представником позивача та пред`явлена до регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», яка не є юридичною особою.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі №760/32455/19 (провадження №61-16459сво20) зроблено висновок про те, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного

судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже, неможливістю вирішення цивільного спору.

Тому, оскільки позовна заява подана до особи, не наділеної цивільною процесуальною дієздатністю (регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця»), вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов.

Отже, Кіровський районний суд м. Дніпропетровська повинен був відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі або ж закрити провадження у справі, якщо провадження було відкрито. Попри це, позовна заява судом була прийнята та розглянута, що є порушенням норм процесуального права.

Із заяви представника позивача (про усунення недоліків) від 17.05.2023 року №520 АБ/вих. вбачається, що ним на виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.05.2023 року у справі №203/2272/23 з метою усунення недоліків позовної заяви, зокрема, надано уточнену позовну заяву з указанням належного відповідача. При цьому, в прохальній частині означеної заяви представник позивача не ставив на розгляд суду питання щодо заміни неналежного відповідача у справі, а суд, відповідно, не вирішував його шляхом постановлення відповідної ухвали. Кіровський районний суд м. Дніпропетровська, не постановляючи ухвалу про заміну неналежного відповідача, фактично здійснив заміну відповідача у справі (з РФ «Придніпровська залізниця» на АТ «Українська залізниця»), що є порушенням ч. 2 статті 51 ЦПК України.

На позовній заяві стоять дата та вихідний номер (24.04.2023 року №507 АБ/вих.), з яких слідує, що позовна заява складена та підписана адвокатом позивача 24.04.2023 року, водночас ордер на надання правничої (правової) допомоги, який в силу ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги, виданий адвокатським бюро лише 25.04.2023 року. Тобто, позов підписаний раніше, ніж виданий ордер, який, власне, є підставою для здійснення адвокатом процесуальних дій в інтересах клієнта.

Отже, позовну заяву подано та підписано особою, яка не надала суду належні документи наявності повноважень на підписання позовної заяви та звернення з позовною заявою до суду від імені та в інтересах позивача.

Ухвалою суду від 31.10.2023 року провадження по справі 203/2272/23 було зупинене до перегляду в апеляційному порядку та остаточного набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №203/1012/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи скасування судом наказу від 22.11.2022 року №283/Н, відсутність інших діючих дисциплінарних стягнень відносно позивача в межах встановлених ст. 151 КЗпП України строків, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Відповідач не погоджується з означеним висновком місцевого суду, та вважає його передчасним.

В судовому засіданні, котре відбулось 17.01.2024 року, представник відповідача повідомив суд під фіксацію судового процесу, що ним по справі №203/1012/23 подано касаційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2023 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11.12.2023 року. Тож, виносячи оскаржуване рішення, суд був обізнаний про факт оскарження відповідачем судових рішень по справі №203/1012/23.

Ухвалою Верховного Суду від 15.01.2024 року по справі 203/1012/23 було відкрито касаційне провадження у цій справі.

Враховуючи вищевикладене та об`єктивну неможливість розгляду справи №203/2272/23 без вирішення справи №203/1012/23, Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в силу п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України був зобов`язаний зупинити провадження у справі №203/2272/23 до вирішення справи №203/1012/23, а не передчасно виносити рішення, оскільки предметом позову є, зокрема, визнання протиправним та скасування наказу (розпорядження) Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 27.03.2023 року №НОК-408/ОС про припинення трудового договору. Водночас, означений наказ є похідним, оскільки був складений на підставі іншого наказу від 24.03.2023 року №115/H «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», який позивачем у визначений законодавством строк у судовому порядку не оскаржувався та на момент винесення оскаржуваного рішення був діючим. Тобто, не скасувавши первинний наказ (від 24.03.2023 року №115/H), неможливо скасувати похідний наказ (від 27.03.2023 року №НОК-408/ОС).

Від позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучерук А.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2024 року в цивільній справі №203/2272/23 без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на вказане рішення суду першої інстанції без задоволення.

Позивач не погоджується з посиланнями апелянта на те, що суд першої інстанції невірно визначив відповідача у справі та, з огляду на те, що позовна заява була подана нібито до неналежного відповідача, повинен був відмовити позивачу у відкритті провадження у справі або ж закрити провадження у справі, якщо провадження було відкрито.

Ухвалою від 01.05.2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська залишив без руху первісну позовну заяву позивача, вказавши, що при вирішенні питання про прийняття останньої до розгляду та відкриття провадження по справі встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України. Таким чином, суд першої інстанції навіть не прийняв первісну позовну заяву до розгляду. Залишивши первісну позовну заяву позивача без руху, суд першої інстанції не відкрив провадження у справі, а отже ніяким чином не міг винести ухвалу про заміну неналежного відповідача, як на тому наполягає апелянт в своїй апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції відкривав провадження у справі №203/2272/23 на підставі уточненої позовної заяви, яка була подана позивачем до належного відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця».

Вказуючи на те, що позовна заява від 24.04.2023 року №507 АБ/вих. підписана адвокатом Кучеруком А.В. раніше, ніж був виданий ордер на надання правничої (правової) допомоги (25.04.2023 року), апелянт робить висновок, що позовну заяву подано та підписано особою, яка не надала суду належні документи наявності повноважень на підписання позовної заяви та звернення з позовною заявою до суду від імені та в інтересах позивача. Складення та підписання позовної заяви було здійснено представником позивача на підставі договору про надання правової допомоги від 13.02.2023 року № 37/ФО-АБ/23, а її подання до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська на підставі ордеру від 25.04.2023 року. Подання позовної заяви до суду відбулось після видання відповідного ордеру, тому ніяких порушень норм чинного законодавства України з боку позивача та представника позивача при поданні позовної заяви до суду не вбачається.

Позивач не згоден із посиланнями апелянта на неможливість розгляду справи №203/2272/23 без вирішення справи №203/1012/23 та на обов`язок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська зупинити провадження у справі №203/2272/23 без вирішення справи №203/1012/23. В самій позовній заяві було детально викладено факти і докази, на підставі яких суду доводилась протиправність винесення наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 22.11.2022 року №283/н та від 24.03.2023 року №115/н окремо і детально по кожному з наказів.

Позивач вважає, що зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у справі №203/2272/23. Позивач скористався правом, наданим йому чинним законодавством України, та подав копію наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 22.11.2022 року №283/н в якості доказу неправомірності винесення оскаржуваного наказу (розпорядження) від 27.03.2023 року №НОК-408/ОС. Позивач вважає, що відсутні будь-які підстави зупинення провадження у справі № 203/2272/23 до вирішення справи №203/1012/23.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» адвокат Хлабистін Д.М. доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кучерук А.В. апеляційну скаргу не визнав, просив у її задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що позивач працював на посаді заступника начальника регіонального центру управління рухом начальника відділу роботи станцій регіонального центру управління рухом Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» і цього не заперечують сторони.

14.03.2022 року позивача було ознайомлено з посадовою інструкцією, затвердженою 14.01.2021 року за реєстраційним №РЦУП-ПІ-006, про що свідчить його підпис з відповідною датою в листі ознайомлення з посадовою інструкцією (а.с. 14-19, том 1).

21.10.2022 року за результатами проведеного з 10 по 21 жовтня 2022 року планового заходу нагляду (контролю) з питань безпеки руху на Регіональній філії «Придніпровська залізниця» комісією Департаменту безпеки руху, охорони праці та екологічної безпеки АТ «Укрзалізниця» складено акт, яким виявлений ряд порушень у роботі у господарстві перевезень регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» в частині своєчасного перегляду технічно-розпорядчих актів станції та підготовки до роботи в осінньо-зимовий період (а.с. 34-35зв, том 1).

Наказом директора Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 22.11.2022 року №283/Н «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за неналежне виконання посадових обов`язків заступнику начальника центру - начальну відділу роботи станцій регіонального центру управління рухом регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Царику Д.В. згідно ст.147 КЗпП України було оголошено догану (ас 20-21зв, том 1).

До матеріалів справи долучено інструкцію зі складання технічно-розпорядчих актів станцій та форми бланків ТРА ДУ-41, ДУ-41а і відомості під`їзної колії форми ДУ-416 (а.с. 22-23, том 1).

В період з 19.01.2023 року по 20.01.2023 року ревізором з безпеки руху апарату безпеки руху поїздів і автотранспорту РФ «Придніпровська залізниця» Департаменту безпеки руху, охорони праці та екологічної безпеки АТ «Укрзалізниця» було проведено перевірку з питань дотримання вимог нормативних актів з безпеки руху у регіональному центрі управління рухом, про що складено відповідний акт від 20.01.2023 року, яким зафіксовано порушення позивачем п. 1, 3, 4, 5, 6 Плану особистої участі заступника начальника регіонального центру управління рухом начальника відділу роботи станцій у проведенні профілактичної роботи з питань безпеки руху, затвердженого наказом регіональної філії №4/Н від 10.01.2022 року. Крім того, у регіональному центрі управління рухом не було забезпечено якісного виконання вимог п. 27 Плану комплексних заходів, спрямованих на підвищення рівня безпеки руху поїздів і автотранспорту у РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на 2022 рік, затвердженого наказом регіональної філії №47/Н від 31.01.2022 року, а саме: порушення п. 1.4 зобов`язання від 07.11.2022 року №НЗ-1-1-5/194 щодо проведення комплексної перевірки господарства перевезень Дніпровської дирекції залізничних перевезень, ОСОБА_1 не виконано перевірку станцій Ігрень, про що свідчить відсутність акту перевірки. Також у регіональному центрі не забезпечено виконання заходів, розроблених на наслідками допущених транспортних подій. Так, в порушення вимог п. 4 Заходів щодо покращення стану безпеки руху поїздів у зв`язку з допущеним випадком транспортної події зіткнення 16.10.2022 року поїзда №3706 з вагоном №65297376, що затверджені 04.11.2022 року, ОСОБА_1 у термін до 15.12.2022 року не проведено позапланову перевірку дотримання причетними працівниками станцій вимог п. 16.3 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №507 від 31.08.2005 року; п. 15.21 ПТЕ, ТРА станцій та місцевих інструкцій про порядок виконання маневрової роботи, про що свідчить відсутність акту перевірки (а.с. 53-54, том 1).

Наказом №115/Н від 24.03.2023 року притягнуто ОСОБА_1 за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків до дисциплінарної відповідальності згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України у вигляді звільнення (а.с. 47-48зв, том 1).

Наказом (розпорядженням №НОК-408/ОС від 27.03.2023 року позивача було звільнено з займаної посади з 28.03.2023 року на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 60, том 1).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості в певному обсязі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

З передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підстав працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.01.2019 року у справі №515/1087/17 зазначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Систематичність полягає у невиконанні працівником своїх обов`язків без поважних причини два та більше рази протягом певного періоду. Підставою звільнення є не лише факт невиконання, а і одночасно накладення на працівника дисциплінарного чи громадського стягнення. При цьому, юридично значущими для звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є діючі стягнення (не скасовані і не погашені).

Верховний Суд у своїй практиці наголошує, що системність повинна полягати саме у фактах порушення та накладення за кожне окреме порушення дисциплінарного чи громадського стягнення. Лише сукупність цих елементів породжує систематичність невиконання обов`язків (постанова Верховного Суду від 26.02.2020 року по справі №757/14922/17-ц).

Відповідно до ч. 1, 2, 8 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що позивач працював на посаді заступника начальника регіонального центру управління рухом начальника відділу роботи станцій регіонального центру управління рухом Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» і цього не заперечують сторони.

14.03.2022 року позивача ознайомлено з посадовою інструкцією, затвердженою 14.01.2021 року за реєстраційним №РЦУП-ПІ-006, про що свідчить його підпис з відповідною датою в листі ознайомлення з посадовою інструкцією.

21.10.2022 року за результатами проведеного з 10 по 21 жовтня 2022 року планового заходу нагляду (контролю) з питань безпеки руху на Регіональній філії «Придніпровська залізниця» комісією Департаменту безпеки руху, охорони праці та екологічної безпеки АТ «Укрзалізниця» складено акт, яким виявлений ряд порушень у роботі у господарстві перевезень регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» в частині своєчасного перегляду технічно-розпорядчих актів станції та підготовки до роботи в осінньо-зимовий період.

Наказом директора Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 22.11.2022 року №283/Н «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за неналежне виконання посадових обов`язків заступнику начальника центру - начальну відділу роботи станцій регіонального центру управління рухом регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1 згідно зі ст. 147 КЗпП України оголошено догану.

В період з 19.01.2023 року по 20.01.2023 року ревізором з безпеки руху апарату безпеки руху поїздів і автотранспорту РФ «Придніпровська залізниця» Департаменту безпеки руху, охорони праці та екологічної безпеки АТ «Укрзалізниця» було проведено перевірку з питань дотримання вимог нормативних актів з безпеки руху у регіональному центрі управління рухом, про що складено відповідний акт від 20.01.2023 року, яким зафіксовано порушення позивачем п. 1, 3, 4, 5, 6 Плану особистої участі заступника начальника регіонального центру управління рухом начальника відділу роботи станцій у проведенні профілактичної роботи з питань безпеки руху, затвердженого наказом регіональної філії №4/Н від 10.01.2022 року. Крім того, у регіональному центрі управління рухом не було забезпечено якісного виконання вимог п.27 Плану комплексних заходів, спрямованих на підвищення рівня безпеки руху поїздів і автотранспорту у РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на 2022 рік, затвердженого наказом регіональної філії №47/Н від 31.01.2022 року, а саме: порушення п. 1.4 зобов`язання від 07.11.2022 року №НЗ-1-1-5/194 щодо проведення комплексної перевірки господарства перевезень Дніпровської дирекції залізничних перевезень, ОСОБА_1 не виконано перевірку станцій Ігрень, про що свідчить відсутність акту перевірки. Також у регіональному центрі не забезпечено виконання заходів, розроблених на наслідками допущених транспортних подій. Так, в порушення вимог п. 4 Заходів щодо покращення стану безпеки руху поїздів у зв`язку з допущеним випадком транспортної події зіткнення 16.10.2022 року поїзда №3706 з вагоном №65297376, що затверджені 04.11.2022 року, ОСОБА_1 у термін до 15.12.2022 року не проведено позапланову перевірку дотримання причетними працівниками станцій вимог п. 16.3 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №507 від 31.08.2005 року; п. 15.21 ПТЕ, ТРА станцій та місцевих Інструкцій про порядок виконання маневрової роботи, про що свідчить відсутність акту перевірки.

Наказом №115/Н від 24.03.2023 року притягнуто ОСОБА_1 за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків до дисциплінарної відповідальності згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України у вигляді звільнення.

Наказом (розпорядженням №НОК-408/ОС від 27.03.2023 року позивача звільнено з займаної посади з 28.03.2023 року на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Разом з тим, як було вірно встановлено судом першої інстанції, наказ від 22.11.2022 року №283/Н позивачем було оскаржено в судовому порядку та рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2023 року у цивільній справі №203/1012/23, зазначений вище наказ було скасовано. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.12.2023 року рішення суду першої інстанції від 01.06.2023 року залишено без змін.

Таким чином, враховуючи скасування судом наказу від 22.11.2022 року №283/Н та підстави такого скасування, відсутність інших діючих дисциплінарних стягнень відносно позивача в межах встановлених ст. 151 КЗпП України строків, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яком погоджується апеляційний суд, про відсутність правових підстав для звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки наказ від 22.11.2022 року №283/Н «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» прийнятий щодо позивача скасовано судом, а інші діючі дисциплінарні стягнення відносно позивача в межах встановлених ст. 151 КЗпП України строків відсутні.

Довід апеляційної скарги про пред`явлення позову до неналежного відповідача апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки позов заявлено до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» і ухвалою Кіровського районного суду м Дніпропетровська прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 саме до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (а.с. 69-80, 85, том 1).

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке в повній мірі відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати Акціонерного товариства «Українська залізниця» по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 червня 2025 року.

Судді: