ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2024 року у складі судді Черкеза Д.Л.

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та штрафу за невиконання умов договору застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2024 року ПАТ АБ "Укргазбанк" звернулось до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 27 вересня 2013 року між АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 666/09/2013/0317, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 97900,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,5 % річних, у разі не повернення у терміни, передбачені договором, зі сплатою процентів у розмірі 21,5 % річних, зі строком повернення до 26 січня 2018 року.

27 вересня 2013 року в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №2203/148-А/1 27 вересня 2013 року.

28 вересня 2013 року в якості забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 укладено договір застави №2203/148-А (транспортного засобу).

Зважаючи на невиконання відповідачами своїх зобов`язань щодо виконання рішення суду, яке на даний час триває, встановлених рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року, яким з відповідачів стягнуто заборгованість у розмірі 86960,30 грн., просили суд стягнути заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів 3% річних за період з 27 грудня 2018 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 8211,21 грн., суму збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за період з 27 грудня 2018 року по 23 лютого 2022 року в загальному розмірі 18301,91 грн., та суму штрафу за порушення умов договором застави у розмірі 38239,83 грн. .

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2024 року у задоволенні позову ПАТ АБ "Укргазбанк" відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту невиконання відповідачами рішення суду та наявності у останніх заборгованості перед банком, як і не надано доказі порушення умов договору застави, отже, позов є не доведеним належними та допустимими доказами у даній справі.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ АБ "Укргазбанк" звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини у справі, що мають значення для справи, у зв`язку з чим викладені висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року не виконано, що підтверджується належними та допустимими доказами, а тому наявні підстави для задоволення позову. Позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку. Окрім того, умовами договору застави, зокрема п. 3.3.4., визначено обов`язок заставодавця надавати банку копії договору страхування, документів, що підтверджують сплату страхових платежів банку, що не було надано та свідчить про порушення умов договору.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що 27 вересня 2013 року між ПАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 666/09/2013/0317, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 97900,00 грн. з кінцевим терміном повернення 26 січня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,5 % на рік.

Відповідно п. 4.3.1 кредитного договору позичальник зобов`язався повернути позивачу отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі у строки та порядку згідно договору.

В якості забезпечення виконання зобов`язань, 27 вересня 2013 року між ПАТ АБ "Укргазбанк" як кредитором, ОСОБА_2 , як поручителем та ОСОБА_1 , як позичальником було укладено договір поруки № 2203/148-А/1, відповідно до якого поручитель зобов`язалася відповідати перед кредитором за виконання у повному обсязі позичальником зобов`язань за кредитним договором № 666/09/2013/0317 від 27 вересня 2013 року.

Згідно з п. 1.4. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник - за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, неустойки, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором.

27 вересня 2013 року між ПАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу № 2203/148-А, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Каюровим С.В., зареєстрований в реєстрі за № 2275, згідно з яким ОСОБА_1 передав в заставу автомобіль марки Skoda модель Roomster Elegance, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У п. 3.3.4 вказаного договору застави, визначено, що заставодавець зобов`язаний на період дії цього договору застрахувати предмет застави на його повну вартість за власний рахунок у відповідності до вимог банку, виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування та надати банку копії договору (договорів) страхування, а також документів, що підтверджують сплату страхових платежів за цим(и) договором(ами) страхування.

При цьому, у п. 4.2 даного договору застави закріплено, що за кожний випадок невиконання чи неналежного виконання п. 3.3.4. цього договору заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф. Розмір штрафу встановлюється залежно від строку протягом якого заставодавець порушував вимоги п.3.3.4. цього договору та становить 1,5 % від заставної вартості предмета застави, визначеної у п. 2.3. цього договору, який збільшується 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення (у т.ч. враховуючи місяць у якому будуть виконані всі зобов`язання зі страхування). При цьому, сплата штрафу не звільняє заставодавця від виконання зобов`язань за вказаними пунктами.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором № 666/09/2013/0317 від 27 вересня 2013 року у розмірі 86960,30 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 77183,50 грн. та заборгованості з нарахованих та несплачених процентів за період з 01 серпня 2014 року по 30 квітня 2015 року у розмірі 9776, 80 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" судовий збір з кожного у розмірі 881,00 грн.

Вказані обставини не підлягають доказуванню у вказаній справі на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання вищевказаного рішення суду від 27 грудня 2018 року Волноваським районним судом Донецької області 01 квітня 2021 року було видано два виконавчих листи.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Положення ст. 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Тобто, відповідно до положень ст. 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі.

Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена цією статтею, передбачають насамперед договірні правовідносини, про що свідчить системний аналіз положень розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу, в якому розміщено ст. 625 ЦК України.

Рішення суду за загальним правилом не може породжувати зобов`язання грошового характеру, тому що зобов`язання боржника завжди передує судовому рішенню. Судове рішення у цьому разі не виступає юридичним фактом, що породжує зобов`язання, а слугує підтвердженню факту певного правопорушення та визначає суму коштів, що становить зміст цього зобов`язання. Суд, задовольняючи вимогу кредитора, тим самим визнає правомірними вимоги позивача та застосовує примус до стягнення шкоди, тому судове рішення не породжує, а підтверджує підставу виникнення зобов`язання.

Слід зазначити, що дійсно, ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів з боржника або звернення кредитора з заявою про примусове виконання рішення суду до органів державної виконавчої служби не виключає відповідальність боржника за порушення строків розрахунку за грошовим зобов`язанням, передбачену ст. 625 ЦК України.

Однак, позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року у справі № 220/1613/18 на теперішній час не виконано та заборгованість за вказаним кредитним договором № 666/09/2013/0317 від 27 вересня 2013 року не погашена.

Окрім того, позивачем не надано суду жодних доказів щодо того, на якій стадії перебуває виконавче провадження, чи було воно відкрито, чи воно закінчено, чи воно триває, чи повернутий виконавчий документ стягувачу та якщо повернутий, то з яких підстав, тощо.

Відсутність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року на теперішній час відповідачами не виконано та заборгованість за кредитним договором № 666/09/2013/0317 від 27 вересня 2013 року в повному обсязі не погашена, виключає можливість застосування судом до відповідачів відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніх підстав вважати, що відповідачі на теперішній час не виконали рішення суду, що давало б суду підстави притягнути відповідачів до передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання, під час розгляду даної справи. судом не встановлено, оскільки в матеріалах справи такі докази відсутні.

При цьому, надана позивачем виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 не може бути належним доказом на підтвердження невиконання відповідачами рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року, оскільки у даному випадку є єдиним допустимим доказом на підтвердження невиконання відповідачами вищезазначеного рішення суду, виконавчі листи за яким перебувають на примусовому виконанні, саме відповідні матеріали виконавчого провадження, які в матеріалах справи відсутні.

Разом з цим позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження порушення ОСОБА_1 вимог п. 3.3.4. договору застави транспортного засобу № 2203/148-А від 27 вересня 2013 року, а саме, не застрахував предмет застави на його повну вартість за власний рахунок, та не надавав банку копії договору (договорів) страхування та документів, що підтверджують сплату страхових платежів за вказаний позивачем період.

Слід звернути увагу на те, що на підтвердження порушення умов договору застави банком взагалі не надано жодного доказу, окрім самого договору застави транспортного засобу № 2203/148-А від 27 вересня 2013 року.

Обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншою особою.

При цьому, судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси осіб, при доведеності того, що відповідач порушив ці права.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів про відсутність достатніх правових підстав для стягнення із відповідача 3% річних, інфляційних втрат та штрафу за не виконання умов договору застави, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що відповідачі дійсно прострочили виконання зобов`язання і в якому саме розмірі, а тому положення ч.2 ст.625 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин з огляду на відсутність даних щодо примусового виконання рішення суду й порушення останніми умов договору застави.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову внаслідок його недоведеності.

Аргументи апеляційної скарги про те, що рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року не виконано, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суду не надано а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що відповідачі прострочили виконання зобов`язання та в якому розмірі, що позбавляє можливості застосування положень ст.625 ЦК України до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що на підтвердження наявної заборгованості суду надано виписку по особовому рахунку боржника, а тому наявні підстави для задоволення позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у даному випадку надана виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 не може бути належним доказом на підтвердження невиконання відповідачами рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року у справі № 220/1613/18, належним доказом на підтвердження невиконання відповідачами вищезазначеного рішення суду, виконавчі листи за яким перебувають на примусовому виконанні, є саме відповідні матеріали виконавчого провадження.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано, що відповідно до п. 3.3.4. договору застави визначено обов`язок заставодавця надавати банку копії договору страхування, документів, що підтверджують сплату страхових платежів банку не надано, що свідчить про порушення умов договору, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані скаржником до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить, а судом першої інстанції ні ці доводи надано вичерпну відповідь.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи скаржником не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 червня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна