Справа № 461/9504/24 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/99/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: представника ОСОБА_1 Телішевського І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, на дії/бездіяльність та рішення державних виконавців відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиці,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії/бездіяльність та рішення державних виконавців відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просив:

-поновити строк для звернення до суду з даною скаргою;

-визнати неправомірними дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк М.В. щодо повернення стягувачу ОСОБА_1 виконавчого листа, згідно з повідомленням від 15.01.2023 № 886 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;

-зобов`язати уповноважених посадових осіб (державних виконавців) відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрити виконавче провадження та розпочати примусове виконання судового рішення - постанови Львівського апеляційного суду від 28.08.2023 у цивільній справі № 461/1850/23 про стягнення з Головного Управління Пенсійного Фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 112 981,92 грн компенсації в зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі виконавчого листа, виданого 03.10.2023 Галицьким районним судом м. Львова.

В обґрунтування скарги покликається на те, що постановою Львівського апеляційного суду від 28.08.2023 у цивільній справі № 461/1850/23 стягнуто з Головного Управління Пенсійного Фонду України у Львівській області на його користь 112 981,92 грн компенсації в зв`язку з порушенням строків виплати пенсії. На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 28.08.2023 Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист, який ОСОБА_1 подав із відповідною заявою у відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для примусового виконання.

29.01.2024 заявник отримав повідомлення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк М.В. від 15.01.2023 № 886 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Вважає такі дії і рішення державного виконавця про повернення виконавчого листа ОСОБА_1 незаконними і такими, що порушують його право на виконання судового рішення про стягнення коштів на його користь, а тому просив суд скаргу задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.12.2024 скаргу задоволено.

Визнано неправомірними дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк М.В. щодо повернення стягувачу ОСОБА_1 виконавчого листа, згідно повідомлення від 15.01.2023 № 886 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язано уповноважених посадових осіб (державних виконавців) відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрити виконавче провадження та розпочати примусове виконання судового рішення - постанови Львівського апеляційного суду від 28.08.2023 в цивільній справі № 461/1850/23 про стягнення з Головного Управління Пенсійного Фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 112 981,92 грн компенсації в зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі виконавчого листа, виданого 03.10.2023 Галицьким районним судом м. Львова.

Ухвалу суду оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, подавши апеляційну скаргу.

Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Звертає увагу на те, що Головне управління, як територіальний орган виконавчої влади, підпадає під визначення «державний орган» в розумінні Закону № 1404 та Закону № 4901, а тому примусове стягнення грошових коштів можливе лише через органи Державної казначейської служби України, і органам Державної виконавчої служби України відповідні виконавчі документи не підвідомчі. Зазначає, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не передбачено такого винятку для поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органі казначейства відповідних рахунків боржника. Не передбачено такого винятку й іншим діючим законодавством України. Таким чином, дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є правомірними.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.

Ухвалу суду також оскаржило Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі покликається на те, що боржником за виконавчим документом є Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке за організаційно-правовою формою є державним органом, тому рішення суду має виконуватися органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, тобто Державною казначейською службою України. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутність у боржника відкритих рахунків в органі казначейства звільняє останнього від обов`язку виконання такого рішення, та про необхідність у такому випадку звертатись до органів ДВС для примусового виконання рішення, оскільки Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» таких винятків не передбачено.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні скарги.

Від ОСОБА_1 надійшов письмовий відзив на апеляційні скарги, в якому просить залишити скарги без задоволення, а ухвалу суду без змін.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційних скарг. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, підстав для відкладення розгляду справи за клопотанням представника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції колегія суддів не вбачає, тому розгляд справи проводиться за відсутності учасників, які не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам не відповідає.

Встановлено, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 25.04.2023 у справі № 461/1850/23 задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.07.2012 по 14.01.2020 у розмірі 112 981,92 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 28.08.2023 рішення Галицького районного суду м. Львова від 25.04.2023 змінено та стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 112 981,92 грн компенсації в зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 28.08.2023 Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 461/1850/23.

15.01.2024 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк М.В. розглянуто заяву стягувача ОСОБА_1 щодо примусового виконання виконавчого листа № 461/1850/23 та повернуто стягувачу, на підставі п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», з посиланням на те, що він не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, оскільки стягнення коштів з державних органів, державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови й порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначається приписами Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі Порядок № 845).

Згідно з пунктом 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Порядку № 845 органи Казначейства забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання у повному обсязі виконавчого документа суду або іншого органу (посадової особи) такий документ повертається до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав з відміткою про його виконання.

Положеннями Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

Згідно з частинами першою, другою та третьої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 24 Порядку № 845 стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Якщо боржник обслуговується централізованою бухгалтерією, зазначені документи подаються до органу Казначейства, в якому відкрито рахунки відповідної бюджетної установи, при якій створена така централізована бухгалтерія (далі централізоване обслуговування боржника).

Згідно із статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Відповідно до частини другої статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Відповідно до підпункту 2 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04. 2011 № 460/2011, Державна казначейська служба України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Пунктом 33 Порядку № 845 передбачено, що у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника.

Як зазначено у частині другій статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державної казначейської служби України, а не виконавчої служби, як помилково вважав суд першої інстанції.

Посилання суду першої інстанції на те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не має відкритого рахунку в органах Казначейства, а тому стягнення можливе лише внаслідок примусового виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на кошти Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, які знаходяться на його рахунках в банківських установах, є помилковими, оскільки Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не передбачено такого винятку щодо поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органі казначейства відповідних рахунків боржника. Не передбачено такого винятку й іншим чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

З огляду на вказане, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк М.В. обґрунтовано повернула ОСОБА_1 виконавчий лист на підставі п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», тому ухвалу суду підлягає скасуванню.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, ухвалу суду слід скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, на дії/бездіяльність та рішення державних виконавців відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 20.06.2025

Головуючий

Судді