Номер провадження: 22-ц/813/3607/25
Справа № 521/9366/22
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, припинення права власності та стягнення компенсації та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, припинення права власності та стягнення компенсації.

Позов мотивований тим, що позивач та відповідач уклали шлюб 15.06.1984 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 15.06.1984 року серія НОМЕР_1 , яке видане Першим Малиновським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 534.

ОСОБА_1 є моряком та в період шлюбу працював мотористом першого класу та судовим токарем, що підтверджується:

- посвідченням моряка АВ482079 від 18.06.2012 року;

- свідоцтвом моториста №00306/2017/08 від 13.07.2017 року;

- свідоцтвом суднового токаря №10589/2015/08;

- судовою роллю ОСОБА_1 від 15.10.2020 року;

- довідкою про стаж роботи на судні від 15.12.2020 року;

- контрактом від 16.10.2020 року.

Після повернення з останнього рейсу відповідач повідомив, що він не хоче жити у шлюбі та 15.09.2021 року ОСОБА_1 подав позов про розірвання шлюбу зазначивши, що сімейні відносини з ОСОБА_2 припинені з грудня 2020 року

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.04.2022 року по справі № 521/14249/22 шлюб між сторонами розірваний.

За час шлюбу сторони придбали автомобіль Mitsubishi Lancer BH2902CP, 2007 pоку випуску, VI№ JMBSRCS3A7U017593, який 27.08.2010 року оформлений на ОСОБА_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ).

Згідно даних сайтів RST.UA та AUTO.RIA автомобіль Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску в середньому коштує НОМЕР_3 5000 = 6300 дол. США, що відповідає ринковій вартості.

Також сторони за час шлюбу накопичили на банківському рахунку Альфа-Банку Росії грошові кошти у розмірі приблизно 15 000 доларів США. Вказані грошові кошти були зняті з рахунків та залишилися у відповідача, останній їх приховує, ділити не бажає, та витрачає на власні потреби або вже витратив.

Так, позивач просила:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , автомобіль Mitsubishi Lancer НОМЕР_4 , 2007 року вписку, НОМЕР_5 та грошові кошти, які знаходяться/знаходилися на рахунках ОСОБА_1 , у відділенні Альфа-Банк Росія у місті Санкт-Петербург;

- стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , грошову компенсацію 1/2 частини грошових коштів з нарахованими відсотками, які знаходяться/знаходилися на рахунку(ах), який відкритий на ім?я ОСОБА_1 , у відділенні Альфа-Банк Росія у місті Санкт-Петербург;

- припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку автомобіля Mitsubishi Lancer, НОМЕР_4 , 2007 року випуску, номер кузову ( НОМЕР_5 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Mitsubishi Lancer, НОМЕР_6 , 2007 року вписку, номер кузову ( НОМЕР_5 ;

- стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля Mitsubishi Lancer, BH2902CP, 2007 року випуску, номер кузову ( НОМЕР_5 у розмірі 92 137,50 гривень та судові витрати.

Відповідач звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_2 , які в подальшому були збільшені, згідно яких просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у сумі 114 000,18 гривень, що складаються із 1/2 частки заробітної плати та пенсії ОСОБА_2 та грошових коштів на депозитному рахунку в сумі 20,22 дол. США, що еквівалентно 778,45 грн за період з 01.09.2019 року по 15.12.2020 року.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, припинення права власності та стягнення компенсації задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 . РНОКПП НОМЕР_8 ) грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в розмірі 77 845 (сімдесят сім тисяч вісімсот сорок п`ять) грн 50 коп. та судовий збір в сумі 778 (сімсот сімдесят вісім) грн 45коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 . РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) 20 (двадцять доларів) США 22 центи, що еквівалентно 739 (сімсот тридцять дев`ять) грн 42 коп. та судовий збір в сумі 7 (сім) грн 39коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2024 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким зустрічний позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Тобто рішення суду оскаржено лише в частині вирішення зустрічного позову, в іншій частині рішення суду не оскаржено і в апеляційному порядку не переглядається.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції правильно встановлено, що заробітна плата та пенсія Відповідача, отримана нею в період шлюбу з 01.09.2019 року по 15.12.2020 року (до припинення шлюбних відносин, встановленого рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.04.2022 року по справі № 521/14249/22 є спільним майном подружжя. Однак зроблено помилковий висновок, що ці кошти використовувалися виключно в інтересах сім`ї, а не витрачалися відповідачем - ОСОБА_2 на власні потреби. Разом з тим зазначає, що скаржник ніколи не надавав відповідачці згоди на витрачення нею будь-яких коштів, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Окрім того, у період з 17.12.2019 року по 11.07.2020 року та з 16.10.2020 року по 15.12.2020 року, згідно довідок про стаж роботи на судні, ОСОБА_1 перебував на судні у рейсі та працював, жодним чином не приймав участь у розпорядженні вказаними коштами та взагалі не знав про їх розмір та рух по рахунках. Усі сімейні витрати здійснювались за рахунок позивача за зустрічним позовом, адже після кожного рейсу він залишав вдома готівкою грошові кошти.

11.02.2025 року через систему «Електронний суд», представником ОСОБА_2 адвокатом Афанасьєвим Сергієм Олександровичем направлено відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, вимоги, викладені в ній, не відповідають чинному законодавству, а тому підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Частково задовольняючи первісний та зустрічний позови, суд першої інстанції виходив з того, що:

- вимога ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 грошової компенсації за 1/2 частину вказаного автомобіля у розмірі 92 137,50 гривень підлягають частковому задоволенню у сумі 77 845,50 грн, враховуючи, що вартість автомобіля визначена висновком експерта становить 155 691 грн / 2 = 77 845,50 грн;

- що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошових коштів, які знаходяться/знаходилися на рахунках ОСОБА_1 , у відділенні Альфа-Банк Росія у місті Санкт- Петербург та стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , грошової компенсації 1/2 частини грошових коштів з нарахованими відсотками, які знаходяться/знаходилися на рахунку(ах), який відкритий на ім?я ОСОБА_1 , у відділенні Альфа-Банк Росія у місті Санкт-Петербург, суд не вбачав підстав для їх задоволення, оскільки жодного доказу позивачем щодо наявності вказаних коштів надано не було;

- також не підлягали задоволенню вимоги ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частку автомобіля Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску д. н. НОМЕР_4 та визнання за ОСОБА_1 права власності на автомобіль Mitsubishi Lancer 2007 року випуску д. н. НОМЕР_4 оскільки заявлення таких вимог не є ефективним способом захисту і крім того, зазначений транспортний засіб вже зареєстрований за ОСОБА_1 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 року у справі №523/14489/15-ц);

- щодо зустрічних позовних вимог, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1/2 частини її заробітної плати та пенсії у період з 01.09.2019 року по 15.12.2020 року в сумі 113 260,76 грн, задоволенню не підлягають, оскільки у судовому засіданні 31.10.2024 року на питання суду відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що до 15.12.2020 року він та позивач проживали однією сім`єю та її заробітна плата та пенсія використовувалися в інтересах сім`ї, однак у подальшому в своїх поясненнях від 20.11.2024 року ОСОБА_1 зазначав, що вказані кошти позивачем витрачалися виключно на власні потреби, не пов`язані з сім`єю, однак відповідних доказів зазначених обставин надано не було;

- разом з тим, судом встановлено та не заперечується сторонами, що на даний час на валютному рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_9 станом на 06.05.2023 року наявний залишок валютних коштів - 40,44 долара США, що еквівалентно 778,45 грн, які підлягають поділу між сторонами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15.06.1984 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №534.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.04.2022 року шлюб між сторонами розірвано. У мотивувальній частині рішення встановлено, що сторони припинили подружні відносини з середини грудня 2020 року (т. 1 а. с. 21-22)

За час подружнього проживання сторони 27.08.2010 року придбали транспортний засіб Mitsubishi Lancer 2007 року випуску, номер кузову ( НОМЕР_5 , державний номер НОМЕР_4 , який було зареєстровано за ОСОБА_1 , про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (т. 1 а. с. 153).

Відповідач не заперечував, що тривалий час був моряком та в період шлюбу працював мотористом першого класу та судновим токарем, що підтверджується:

- посвідченням моряка АВ482079 від 18.06.2012 року;

- свідоцтвом моториста № 00306/2017/08 від 13.07.2017 року;

- свідоцтвом суднового токаря № 10589/2015/08;

- судовою роллю ОСОБА_1 від 15.10.2020 року;

- довідкою про стаж роботи на судні від 15.12.2020 року;

- контрактом від 16.10.2020 року (т. 1 а. с. 23-30).

Згідно висновку судового експерта Вітвіцького І.І. від 20.02.2023 року, виконаного за замовленням ОСОБА_1 , ринкова вартість транспортного засобу Mitsubishi Lancer 2007 року випуску, номер кузову ( НОМЕР_5 , державний номер НОМЕР_4 складає 155 691 грн (т. 1 а. с. 141-156).

На виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 10.04.2023 року Головне управління ДПС в Одеській області 10 травня 2023 року вих. № 308/5/15-32-53-08 надало відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, стосовно доходів ОСОБА_2 за період з 3 кварталу 2019 року по 4 квартал 2020 року (т. 1 а. с. 198-199).

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області разом із листом від 08 травня 2023 року вих. № 1500-0503-7/56329 надало довідку про розмір виплаченої ОСОБА_2 пенсії за період з вересня 2019 року по грудень 2020 року включно, що за період з 01.09.2019 року по 15.12.2020 року, яка становить 32 750 грн (т. 1 а. с. 201-202).

Акціонерне товариство «Приватбанк» разом із листом від 10 травня 2023 року вих. № 20.1.0.0.0/7-230504/54305 надало відомості, відповідно до яких на валютному рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_9 станом на 06.05.2023 року наявний залишок валютних коштів - 40,44 долара США (сорок дол. 44 центи США) (т. 1 а. с. 206-207).

Згідно повідомлень АТ «Державний ощадний банк України» від 01.09.2023 року №46/12-11/52375/2023 та від 03.10.2023 року №46/12-06/63605/2023 відсутні відкриті рахунки на ім`я ОСОБА_1 (т. 2 а. с. 10, 22).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01.09.2023 року повідомлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 05.10.2022 року ОСОБА_1 в призначенні пенсії відмовлено. Таким чином пенсія ОСОБА_1 не призначалася та не виплачувалася (т. 2 а. с. 12, 28).

Листом Головного управління ДПС в Одеській області від 05.10.2023 року №17513/5/15-32-50-05 повідомлено про відсутність інформації про доходи ОСОБА_1 за період з 3 кварталу 2019 року по 4 квартал 2020 року (т. 2 а. с. 20-21).

За повідомленням АТ «ПриватБанк» від 21.02.2024 року №20.1.0.0.0/7-240213/47714 на рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_10 залишок коштів склав 0 грн (т. 2 а. с. 68-69).

Колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вказує на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, яке існує на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання такого майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Ураховуючи первісні позовні вимоги ОСОБА_2 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно визначив об`єкти рухомого і нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю подружжя і які підлягають поділу.

Щодо первісних позовних вимог.

У справі, що переглядається, судом встановлено, що спірний автомобіль Mitsubishi Lancer 2007 року випуску. придбаний та зареєстрований за ОСОБА_1 27 серпня 2010 року, тобто в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, та є спільною сумісною власністю подружжя.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Оскільки спірний автомобіль, що був придбаний у період шлюбу є спільним сумісним майном подружжя, та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 має право на компенсацію 1/2 частини вартості транспортного засобу, що з урахуванням визначеної судовою експертизою ціни автомобіля становить 77 845,50 грн, виходячи з 155 691 грн (вартість автомобіля) / 2.

Таким чином, суд першої інстанції на підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами, урахувавши вартість спірного транспортного засобу - автомобіля Mitsubishi Lancer 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , виходячи з інтересів сторін у справі, принципу рівності часток у спільному майні подружжя, дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, на користь ОСОБА_2 у рахунок грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля суми у розмірі 77 845,50 грн

Дана частина рішення апелянтом не оскаржується, що має наслідком фактичну згоду апелянта з рішення суду в частині вирішення по суті первісного позову.

Щодо зустрічних позовних вимог.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що заробітна плата та пенсія ОСОБА_2 витрачалися виключно на її власний розсуд, на власні потреби, не пов`язані з потребами сім`ї та без згоди на те позивача за зустрічним позовом.

З огляду на це, ОСОБА_1 просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 компенсацію 1/2 частини її заробітної плати та пенсії, а також грошових коштів на депозитному рахунку в сумі 20,22 дол. США, що еквівалентно 778,45 грн за період з 01.09.2019 року по 15.12.2020 року.

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, стосовно доходів ОСОБА_2 за період з 3 кварталу 2019 року по 4 квартал 2020 року становить 258 620,75 грн.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області разом із листом від 08 травня 2023 року вих. № 1500-0503-7/56329 надало довідку про розмір виплаченої ОСОБА_2 пенсії за період з вересня 2019 року по грудень 2020 року включно, що за період з 01.09.2019 року по 15.12.2020 року становить 32 750 грн.

З листом Акціонерного товариства «Приватбанк» від 10 травня 2023 року вбачається, що на валютному рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_9 станом на 06.05.2023 року наявний залишок валютних коштів - 40,44 долара США (сорок дол. 44 центи США).

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України)".

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 501/754/17 (провадження № 61-14717св19)).

У випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, при поділі таких коштів права банківських (фінансових) установ не зачіпаються. Ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до статті 61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2023 року у справі № 134/1975/20 (провадження № 61-9517ск22)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 зазначено, що "тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав (зокрема, права вимоги, яке виникло на підставі договору позики), за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені. Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).

Так, ОСОБА_2 не оспорює той факт, що її заробітна плата та пенсія у спірний період є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, проте вказує, що кошти були витрачені подружжям у період спільного проживання на потреби сім`ї.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що в періоди спільного проживання у зареєстрованому шлюбі, коли скаржник перебував у рейсі остання забезпечувала збереження сімейного побуту, утримання дому подружжя, заробляння коштів (в оскаржуваному рішенні суду та й самим скаржником було підтверджено факт отримання ОСОБА_2 пенсії та заробітної плати у спірний період), виконання інших рутинних справ (сплата комунальних послуг, косметичний ремонт житла, тощо), що свідчить про наявність її внеску також у сімейне життя. Окрім цього, в липні 2019 року подружжям було придбано автомобіль їхньому синові ОСОБА_3 , про що скаржник вочевидь замовчує, хоча й не спростував цього факту. Також, у період рейсів ОСОБА_1 певна частина коштів (близько 30 000 гривень) були витрачені на ремонт автомобіля подружжя - Mitsubishi Lancer 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_4 через фізичний знос відповідних вузлів автомобіля.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові; а в разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Скаржник не спростував доводів відповідача за зустрічним позовом, що сторони розпорядилися спірними грошовими коштами під час перебування їх у шлюбі, за взаємною згодою на потреби сім`ї зокрема на утримання будинку, комунальні послуги, косметичний ремонт житла, харчування, придбання одягу, засобів гігієни тощо. Крім того, матеріали справи не містять доказів використання ОСОБА_2 отриманої неї заробітної плати та пенсії в особистих цілях, у відповідності до вимог ст.ст. 77-81 ЦПК України.

Доводи скаржника про те, що ОСОБА_2 не могла фактично витрачати отримані нею за період з 01.09.2019 року по 15.12.2020 року заробітну плату та пенсію в інтересах сім`ї, є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися доказування.

Велика Палата Верховного суду в постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц зазначила, що інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавчо встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо визначені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_1 не доведено, що ОСОБА_2 розпоряджалася належними їм коштами на праві спільної сумісної власності на власний розсуд та використовувала їх не в інтересах сім`ї, то суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені зустрічного позову у цій частині. Разом з тим, суд врахував, що залишок коштів в сумі , 40,44 доларів США на валютному рахунку ОСОБА_2 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягають поділу між сторонами.

Згода іншого подружжя на витрачання у шлюбі коштів презюмується.

Надання окремої письмової згоди іншим із подружжя стосується укладення лише тих правочинів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, а не будь-яких інших правочинів.

Доказів того, що такі правочини вчинялись ОСОБА_2 скаржником не надано, а тому і посилання на зазначену норму в якості підстави для стягнення грошових коштів у сумі 114 000,18 гривень, що складають 1/2 частки заробітної плати та пенсії ОСОБА_2 є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 12.06.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова