ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/177/24 Провадження № 2/636/1044/25
22 травня 2025 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі :
головуючого судді Карімова І.В.,
за участю секретаря судового засідання Ріпи І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення меж земельної ділянки,
Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 17.01.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити у порядку загального позовного провадження.
Подалі, при розгляді справи ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 27.06.2024 року задоволено клопотання позивачки про призначення судової земельно-технічної експертизи, оплату за проведення якої попередньо покладено на позивача ОСОБА_1 , і провадження у справі зупинено до проведення експертизи.
Ухвалою цього ж суду від 28.10.2024 року відновлено судове провадження у справі. Ухвалою суду від 24.12.2024 року закінчено підготовче провадження у справі, і її розгляд призначено по суті.
Подалі ОСОБА_1 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі за заявленими підставами, просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.
Відповідно до п.4 ч. 8. ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.10 ст. 130 ЦПК України якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбаснго, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно ч. 4. ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв`язку із зазначеним суд вважає можливим провести заочний розгляд даної справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Статтею 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Відповідно до частин першої та другої статті 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.
Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку серія НСЕ 283132 від 26.11.2022
року, посвідченим приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Алексик Т.В., ОСОБА_1 належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 316111302 від 26.11.2022 11:12:01.
У відповідності до копії листа-відповіді від 08.09.2023 № Л-998/02-05-18-1 Чугуївської міської ради Харківської області на звернення ОСОБА_1 про встановлення меж земельної ділянки та огорожі в АДРЕСА_1 , представниками ради 04.07.2023 року з виїздом на місце у присутності ОСОБА_1 була оглянута спільна межа між земельними ділянками в АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_3 . Під час обстеження було встановлено, що право власності на земельні ділянки зареєстроване, Домовленості з власником домоволодіння в АДРЕСА_3 стосовно встановлення огорожі по спільній межі досягти не вдалося. У зв`язку з чим та на підставі ст. 158 ЗК України запропоновано звернутися до суду з приводу володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою в АДРЕСА_1 .
Як вбачається з відповіді від 19.04.2024 № 02-05-18/722 Чугуївської міської ради Харківської області на звернення ОСОБА_1 щодо комісійного обстеження земельної ділянки з питання утримання дворової вбиральні на земельній ділянці сусіда, за результатами перевірки встановлено, що на момент обстеження земельної ділянки заявниці на межі дійсно знаходиться дворова вбиральня сусіда. Спеціалістами Управління житлово-комунального господарства та екології Чугуївської міської ради та Чугуївського районного Управління Головного Управління Держпродспоживслужби з власником домоволодіння АДРЕСА_3 проведено роз`яснювальну бесіду та запропоновано демонтувати дворову вбиральню, на що вони погодились. Запропоновано вирішувати конфліктні ситуації в подальшому, дотримуючись правил добросусідства.
Відповідно до п. г) ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
Відповідно до ч.1, 2 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до п. б), д) ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно з ст. 319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що своїми діями відповідач створив перешкоди у користуванні позивачці майном, яке їй належить на праві власності шляхом обмеження у повній мірі користування земельною ділянкою, чим порушуються її законні права, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 8 000 грн., суд приходить до наступного.
Як вбачається з тексту позовної заяви ОСОБА_1 зазначила попередній розрахунок сум судових витрат, які вона очікує понести, -1073,60 грн. ( щодо сплати судового збору).
Як вбачається з матеріалів справи 20.12.2023 року ОСОБА_1 та адвокат Мазницький М.М. уклали договір про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до п.1.1 якого адвокат бере на себе зобов`язання підготувати процесуальні документи: позовну заяву про відновлення меж земельної ділянки, клопотання про проведення судової земельно-технічної експертизи,участь у розгляді справи, а клієнт зобов`язується прийняти вказані послуги та оплатити їх (п.1.2). Вартість послуг адвоката за договором визначається у розмірі 8000 грн. (п.3.1) Оплата у розмірі 4000 грн. проводиться клієнтом готівкою або безготівковою у повному розмірі не пізніше 3-х днів після підписання цього договору. Розмір вартості послуг адвоката, зазначений в п.3.1 цього договору, може бути змінений в односторонньому порядку адвокатом у разі зміни цінової політики на ринку юридичних послуг. Згідно акту про прийняття-передачі наданих послуг від 14.01.2025 року адвокат (виконавець) у період з 20.грудня 2023 року по 14 січня 2025 року надав замовнику юридичні послуги відповідно до договору про надання правничої (правової) допомоги від 20.12.2023 року в сумі 8000 грн., в тому числі пошук адвокатом в відкритих судових реєстрах судової практики щодо відновлення меж земельної ділянки-1000 грн.; проведення консультування клієнта, здійснення наявних у клієнта документів, узгодження правової позиції для складання позовної заяви-1000 грн. складання позовної заяви за вимогою про відновлення меж земельної ділянки -4000 грн.; складання клопотання про проведення судової земельно-технічної експертизи - 2000 грн.
Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:
«40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
41. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
42. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
44. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
45. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
46. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
47. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 76, 81, 141, 263-265, 280, 353 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, які складаються: з судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп., витрат на проведення судової земельно-технічної експертизи в сумі 25 368 грн. 88 коп.,а також витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_5 .
Повний текст рішення виготовлений 30 травня 2025 року.
Суддя І.В. Карімов