Справа № 545/4364/23
Полтавський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Стрюк Л.І.,
з участю секретаря Гаврися В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві заяви представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Лазаренко Оксани Михайлівни та представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвоката Васильєвої Любові Миколаївни про вирішення питання щодо судових витрат, -
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 30 травня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позикизадоволено частково.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним відмовлено.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним відмовлено.
Питання про розподіл судових витрат рішенням суду не вирішувалося.
Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвокат Лазаренко О.М. звернулася до суду із заявою про стягнення стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 судових витрат, а саме:
Представник позивача та позивач за первісним позовом в судове засідання не з`явилися, попередньо надіславши заяву про розгляд справи без їхньої участі, свою заяву про ухвалення додаткового рішення підтримали, просили задовольнити її в повному обсязі, а в задоволенні заяви ОСОБА_2 та його представника відмовити.
Представник відповідача та відповідач за первісним позовом, у судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи без їхньої участі, свою заяву про стягнення витрат на правничу допомогу з ОСОБА_1 підтримали, а в задоволенні іншої заяви просили відмовити у зв`язку з недоведеністю понесених витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неявка сторін не перешкоджає розгляду заяви.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про ухвалення додаткового рішення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями статті 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права (постанова ВП ВС від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).
Крім цього, підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі може бути ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом (постанова ВС від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17).
Нормативно-правове регулювання, відшкодування витрат на професійну правничу допомогу закріплено положеннями статті 134 КАС України, положення статті 137 ЦПК України, а саме сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Водночас ключовими критеріями для їх компенсації є документальне підтвердження понесених витрат, їх розумність та необхідність, проте суди не завжди повною мірою задовольняють вимоги щодо компенсації витрат клієнтів на оплату правничих послуг.
Питання розумності витрат є одним із найбільш дискусійних. Законодавство не містить чітких критеріїв щодо того, яку суму потрібно вважати розумною, що на практиці породжує значні труднощі.
Необхідність доказування суми судових витрат на професійну правничу допомогу, про відшкодування якої заявляє учасник справи. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або впродовж п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду.
Водночас розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені (постанова ВП ВС від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).
Верховний Суд неодноразово зазначав, що участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання, є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. Водночас одночасно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час. Такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установи та очікування, є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі в судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами (постанови Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/7586/19, від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, від 01.12.2021 у справі №641/7612/16-ц).
Отже, зазначене твердження підкреслює, що всі витрати, які адвокат несе на кожному етапі представництва в суді (включно з дорогою та очікуванням), є складовою правничої допомоги і повинні компенсуватися справедливо, що є частиною принципу пропорційності витрат.
Щодо судових витрат, понесених ОСОБА_1 при розгляді справи.
Судом встановлено, що договором про надання правової допомоги від 16.01.2023, укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Морозом С.В., адвокат бере на себе зобов`язання здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення коштів згідно з договором позики від 11.08.2022 з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та фактичні витрати, необхідні для виконання взятих зобов`язань у порядку та строки обумовлені сторонами у договорі (т.1 зворот а.с. 8-9).
ОСОБА_1 здійснено оплату вказаних послуг, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями (т.4 а.с. 31-33 зворот).
Від відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 до суду надішли заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, а також про застосування співмірності та розумності понесених витрат.
Беручи до уваги вищенаведені положення як національного законодавства так і судової практики Вищих національних судів та Європейського суду з прав людини, а також результатів розгляду справи, спираючись на застосування принципів пропорційності, розумності та справедливості стягненню та відшкодуванню судових витрат, суд приходить до таких висновків:
-з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути сплачений позивачем ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 13 420 грн та 536 грн, а також витрати на правничу допомогу, надану позивачу адвокатом Мороз С.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позикив розмірі 6 000 грн та за правничу допомогу, надану адвокатом Лазаренко О.М. у справі за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним у розмірі 3 000 грн. ;
-з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню відшкодування витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 по визнання правочину недійсним у розмірі 3000 грн.
Щодо судових витрат, понесених ОСОБА_2 при розгляді справи.
Судом встановлено, що відповідно до договору про надання правничої допомоги від 03.05.2023 адвокат Васильєва Л.М. та громадянин ОСОБА_2 уклали договір про таке: адвокат бере на себе зобов`язання надати правничу допомогу клієнту з наступних правових питань: представляти інтереси клієнта під час розгляду цивільної справи в Полтавському районному суді Полтавської області № 545/4364/23 за позовом ОСОБА_1 про стягнення з клієнта коштів за договором позики.
Від позивача за первісним позовом ОСОБА_1 надійшли заперечення щодо стягнення з неї судових витрат, понесених відповідачем ОСОБА_2 , а також зауваження щодо застосування співмірності та розумності понесених витрат.
Суд, враховуючи те, що рішенням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було відмовлено в повному обсязі та беручи до уваги наявність заперечень іншої сторони та заявлення про застосування співмірності понесених витрат, вважає, що співмірною, розумною та такою, що відповідає складності справи та затрачених сил адвокатом в даній справі є сума в розмірі 8000 грн, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст. 137, 265, 270 ЦПК України,
Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 )на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: Л. І. Стрюк