Справа № 951/384/25
Провадження №2-о/951/61/2025
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

20 червня 2025 року селище Козова

Суддя Козівського районного суду Тернопільської області Чапаєв Р.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,

ВСТАНОВИВ:

16.06.2025 заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючих документів, а саме: посвідчення про отримання пенсії на ім`я ОСОБА_1 ; рішення виконавчого комітету Козівської селищної ради Тернопільської області № 131, ухваленого в серпні 2002 року на підставі заключення архітектора від 16.08.2002 на ім`я ОСОБА_3 про дозвіл на виготовлення проектно-технічної документації на існуючий господарський будинок та добудову до житлового будинку; державного акта на право власності серії ЯД № 191077 на земельну ділянку площею 1,25 га на ім`я ОСОБА_3 .

Ознайомившись із матеріалами заяви, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Так, у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 указано, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Пунктом 12 зазначеної Постанови визначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 (п. 6 ч. 1 ст. 315) ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім?я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Про це зазначено і в Листі Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, а саме, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч.1 ст. 256 (п. 6 ч. 1 ст. 256) ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення.

Наведена вимога міститься також у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.04.2019 у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18).

У порушення зазначених вимог, до заяви не долучено докази того, що органи, які видали вказані заявником правовстановлюючі документи, відмовили у виправлені допущених у них помилок. Заявником не надано доказів про неможливість внесення змін у правовстановлюючі документи органами, організаціями, які їх видали. Заявником не зазначено та не подано доказів про те, що вона зверталась до уповноважених органів з метою вирішення даного питання та чи приймалися ними будь-які рішення з приводу виправлення помилок у зазначених заявником у заяві правовстановлюючих документів.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Підпунктом 4 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду заяви окремого провадження, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір заставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На момент звернення із заявою 16.06.2025 року ставка судового збору за подання заяви у справах окремого провадження судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 605,60 грн. Заявником при подачі заяви сплачено судовий збір не у повному обсязі. Із заяви вбачається, що заявником при подачі заяви до суду поєднано три факти: у своїй заяві представник заявника просила встановити три юридичних факти щодо трьох документів, тобто вимоги в окремому провадженні у неї три, і судовий збір за ними повинен становити по 605,60 грн за кожну.

Однак судовий збір сплачено лише за одну заявлену вимогу, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією на суму 605 грн 60 коп.

Тому заявнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп. за ще дві заявлених вимоги.

Враховуючи те, що глава 6 «Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» ЦПК України не містить норм, що регулюють наслідки недотримання форми та змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд дійшов висновку за можливе застосувати аналогію закону та відповідно до статті 185 ЦПК України заяву про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особам, залишити без руху.

Резюмуючи викладене, суддя вважає, що підстави для відкриття провадження у справі за поданою заявою відсутні, відтак вона підлягає залишенню без руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175-177 цього Кодексу постановляє ухвалу про залишення заяви без руху. За таких обставин, заява підлягає залишенню без руху, для усунення всіх зазначених недоліків.

Заявнику слід надати докази про його звернення до уповноважених органів з метою вирішення даного питання та чи приймалися ними будь-які рішення з приводу виправлення помилок у зазначених заявником у заяві правовстановлюючих документах; сплатити у визначеному Законом розмірі судовий збір.

Керуючись ч. 1 ст. 185, ст. ст. 175-177, 258, 260, 293, 315 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючих документів - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити заявнику, що в разі, якщо у вказаний строк недоліки заяви не будуть усунуті, заява вважається неподаною і повертається

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Чапаєв