КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9357/2025
Справа № 382/534/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 червня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Яготинського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Савчака С.П. в м. Яготин 18 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спільне майно подружжя,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 розташований по АДРЕСА_1 існуючий індивідуальний житловий будинок садибного типу № 4 з господарськими будівлями і спорудами; скасувати запис про реєстрацію прав власності на індивідуальний житловий будинок садибного типу № 4 з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 ; визнати вказаний будинок об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності за кожним на ідеальну частку в будинку за вказаною адресою без його реального поділу, а також право власності за кожним на ідеальну частку у земельній ділянці для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд пл. 0,0736 га. з кадастровим № :06:020:0047 за адресою АДРЕСА_1 без реального її поділу.

Позов мотивував тим, що з 23 липня 2004 року по 01 квітня 2013 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в період якого подружжям на підставі договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2005 року, оформленого на відповідача, придбано недобудований будинок по АДРЕСА_1 , готовністю до експлуатації 60 %. За спільні сімейні кошти та власною працею подружжя повністю закінчили будівництво спірного будинку в 2008 році та отримали технічний паспорт, в якому зазначено рік побудови 2008, з цього часу вони вселилися до будинку і стали проживати в ньому разом з дітьми. Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 16 вересня 2014 року спірний будинок було визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя як недобудований, в експлуатацію його введено не було.

На даний час право власності на весь спірний будинок без його згоди зареєстроване за відповідачем на підставі договору дарування житлового будинку, номер та серія 2810, виданого 22 листопада 2017 року приватним нотаріусом Овчаренко І.Ж. В 2010 році ОСОБА_3 приватизувала земельну ділянку, на якій розташовувався спірний будинок та погріб, та в 2014 році подарувала її батькові ОСОБА_4 . Після цього ОСОБА_4 як забудовник ввів спірний будинок в експлуатацію, зареєстрував на нього право власності та у 2017 році подарував його і земельну ділянку, на якій він розташований, відповідачці. Після прийняття спірного будинку до експлуатації на підставі зареєстрованої Декларації про готовність об`єкту до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього за ОСОБА_4 , він набув юридичного статусу житлового будинку.

На момент придбання 26 жовтня 2005 року спірний будинок ще не був об`єктом нерухомості, однак існуючий на даний час по АДРЕСА_1 спірний будинок є об`єктом нерухомості і тим самим майном, який був придбаний ним і відповідачем як подружжям та добудований у 2008 році, а тому він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Та обставина, що спірний будинок зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого подружжя права на ідеальну частку у такому майні.

В 2020 році ним оскаржено договори дарування спірного будинку та земельної ділянки, однак в позові йому було відмовлено.

На даний час відповідач, їх діти, батько відповідача не проживають у спірному будинку, відповідач проживає та працює в Республіці Польща. Нещодавно йому стало відомо, що ОСОБА_3 має намір продати спірний будинок.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 18 лютого 2025 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Яготинського районного суду Київської області від 18 лютого 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що сторони не змогли вирішити мирно питання розподілу спільно набутого нерухомого майна, придбаного як недобудований будинок в 2005 році. Суд не взяв до уваги підстави набуття спірного будинку, що відбулися в законному порядку та в подальшому закріплені 16 вересня 2014 року судовим рішенням, яким визнано спірний будинок об`єктом спільної власності подружжя як недобудований, хоча фактично на той час його будівництво вже було ними повністю завершено ще в 2008 році, його можна було вводити в експлуатацію, подружжя вселилися до будинку та проживали в ньому - позивач до грудня 2013 року, а відповідач з дітьми до 2018 року.

Вказував, що введення в експлуатацію спірного будинку суд визначає як головний фактор по цій справі, оскільки права власності на недобудований висновок нібито не виникло, з чим не можна погодитись. Хоча подружжя неодноразово намагалося ввести будинок в експлуатацію в 2015 році і подавали до департаменту ДАБІ в Київській області декларації про готовність об`єкта до експлуатації, сторонам було в цьому відмовлено.

Наголошував, що згідно законодавства України державна реєстрація є лише внесення передбачених відомостей про новобудову та присвоєння їй відповідного статусу. Відповідач, ймовірно маючи корисні мотиви, відмовилася вчиняти будь-які дії для введення спірного будинку в експлуатацію, а у позивача не було можливості зробити це в зв`язку зі службою в ЗСУ та участю в бойових діях.

Звертав увагу, що законом не встановлені часові межі для введення в експлуатацію новозбудованого будинку, при цьому право власності на спірний будинок у подружжя виникло ще в 2005 році при його придбанні, в подальшому рішенням суду в 2014 році закріплено право власності на спірний будинок, а факт реєстрації в ДАБІ не є підставою для виникнення права власності на збудований будинок.

Зазначав, що суд ототожнює факт набуття і право власності на збудований будинок з фактом його державної реєстрації, що є помилковим, зважаючи на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 911/3594/17, в якій зазначено, що державна реєстрація є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності.

Вказував, що суд помилково і бездоказово визнав, що батько відповідача ОСОБА_4 здійснив будівництво спірного будинку, враховуючи незначні зміни в його так званому покращенні, при цьому не з`ясував, на якій правовій підставі батько відповідача набув право добудовувати цей спірний будинок. Дозволу на добудову чи покращення позивач не надавав. Твердження, що батько відповідача нібито збудував новий будинок, є обманом і фактично заволодінням чужим майном у великих розмірах. Дане питання перебуває на розгляді в кримінальному провадженні № 0000230 у Бориспільському РУП ГУНП в Київській області.

Вказував, що судом першої інстанції не було достатньо досліджено твердження відповідача про будівництво та зміни у спірному будинку її батьком ОСОБА_4 на земельній ділянці, яку вона йому подарувала, вбачається неправомірна змова відповідача і її батька у заволодінні майном позивача. Для спростування показів позивача і свідків необхідно проводити судову будівельно-технічну експертизу, чого відповідачем не зроблено, а тому не доведено, що будинок було збудовано на 100 % її батьком в 2017 році, а не в 2008 році, як стверджує позивач.

Вказував, що ним відповідно до ст. 81 ЦПК України надано достатньо доказів щодо порушення його прав, повідомлені відповідачем факти про збудування її батьком будинку в 2017 році належно не оцінені в суді, а факт відсутності присадибної ділянки у позивача, як у співвласника спірного житла, суперечить ст. 120 ЗК України, адже в разі набуття права власності на частину житлового будинку набувається право власності і на частину присадибної ділянки для його обслуговування. Фактично відповідач отримала більшу земельну ділянку, ніж передбачено законом для співвласників будинку, тобто відповідно до частки у власності житла, відтак правові підстави для відмови у задоволенні позову відсутні.

Від відповідача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Наводила зміст ч. 4 ст. 82 ЦПК України, вказувала, що в своєму рішенні суд першої інстанції чітко посилався на рішення Яготинського районного суду Київської області від 16 вересня 2014 року в справі № 382/1464/13-ц, яким визнано недобудований будинок за адресою АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Зазначеним рішенням також встановлено, що земельна ділянка є особистою власністю ОСОБА_3 , оскільки зі змісту ст. 61 СК України земельні ділянки, отримані у власність одним з подружжя в порядку приватизації, не належали до об`єктів спільної сумісної власності подружжя.

Вказувала, що мотиви позивача, що в 2008 році будинок можливо було вводити в експлуатацію, не заслуговують на увагу, оскільки в процесі розгляду справи № 382/1464/13-ц представником позивача були уточнені позовні вимоги саме в частині визнання права власності на недобудований будинок.

Повідомляла, що в травні 2015 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про поділ недобудованого будинку в натурі, і рішенням Яготинського районного суду Київської області від 18 серпня 2015 року в справі № 382/966/15 в позові відмовлено в зв`язку з відсутністю доказів про державну реєстрацію недобудованого будинку. Незважаючи на ці висновки суду, якими чітко вказано ОСОБА_1 на необхідність проведення державної реєстрації його правовстановлюючого документу на частину недобудованого житлового будинку, а саме рішення суду від 16 вересня 2014 року, ОСОБА_1 проігнорував це та не провів державну реєстрацію права власності на частину недобудованого будинку.

Наводила зміст ст. 328, 331, 380 ЦК України, вказувала, що до моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації та державної реєстрації права власності житлового будинку з юридичного погляду об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю речей, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки. Новостворене нерухоме майно набуває статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Зазначала, що Київським апеляційним судом в постанові від 16 січня 2024 року в справі № 382/273/20 про визнання недійсним правочинів та скасування державної реєстрації фактично вказано ОСОБА_1 , що він має право на відшкодування вартості будівельних матеріалів, які були використані ним при будівництві.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не набув права спільної сумісної власності на індивідуальний житловий будинок садибного типу № 4, розташований по АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку пл. 0,0736 га., суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову ОСОБА_1 в позові.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. ОСОБА_4 , будучи власником земельної ділянки, отримав будівельний паспорт щодо будівництва на ній, подав до Департаменту ДАБІ у Київській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт за вказаною адресою. ОСОБА_4 , використовуючи сукупність будівельних матеріалів та обладнання, які належали на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , здійснив на вказаній земельній ділянці будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. При цьому ОСОБА_4 використовував і власні будівельні матеріали, внаслідок чого було добудовано прибудинкові споруди, а загальна та житлова площа будинку збільшилася, а відсоток зносу зменшився.

Таким чином, твердження позивача про закінчення будівництва житлового будинку в 2008 році є безпідставними та спростовуються даними технічного паспорту станом на 2017 рік, декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованою Інспекцією ДАБІ в 2017 році, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту.

Вказувала, що позивач сам не виявив бажання проводити по справі експертизу, а з боку відповідача, як вона вважає, на спростування вимог позивача була подана достатня кількість письмових доказів, які слугували підставою для відмови в позові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що сторони не набули права спільної сумісної власності на індивідуальний житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1 та на земельну ділянку пл. 0,0736 га. з кадастровим номером :06:020:0047, в той час як відповідач набула право власності на вказане майно на підставі договору дарування, укладеного 22 листопада 2017 року з попереднім власником ОСОБА_4 , тому таке майно не підлягає поділу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як колишнім подружжям.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як встановлено судом, сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, розірваному рішенням Яготинського районного суду Київської області від 01 квітня 2013 року у справі № 382/485/13-ц (а. с. 15 т. 1).

26 жовтня 2005 року ОСОБА_3 придбала недобудований будинок АДРЕСА_1 , готовністю 60 % з розташованим погребом на земельній ділянці, на підставі договору купівлі-продажу недобудованого будинку, посвідченого державним нотаріусом Яготинської державної нотаріальної контори Сушко Л.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 3141 (а. с. 17 т. 1).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НК № 112522, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 82, ОСОБА_3 на підставі рішення Яготинської міської ради, 23 сесії 5 скликання № 1628, від 16 червня 2009 року є власником земельної ділянки площею 0,0736 га, яка розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, кадастровий номер :06:020:0047 (а. с. 28 т. 1).

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , наданої КП КОР «Київське обласне БТІ», житловий будинок має такі характеристики: Житловий буд. літ. А1 з 9 % зносу; Погріб літ. під А 1 з 20 % зносу. Будинок 2008 року побудови. Будинок має електропостачання, холодне водопостачання, місцеву каналізацію, газопостачання (оцінювальний акт виконано 23 жовтня 2012 року). До плану будинку, складеного 08 лютого 2008 року, внесені 23 жовтня 2012 року зміни щодо внутрішніх площ приміщень будинку.

За експлікацією внутрішніх площ до плану житлового будинку будинок зі змінами від 23 жовтня 2012 року: - вітальня змінила площу з 37,20 до 33,90 кв.м.; - коридор змінив площу з 6,90 на 6,80 кв.м.; - ванна змінила площу з 13,00 на 12,80 кв.м.; - жила кімната змінила площу з 12,90 на 12,50 кв.м.; - жила кімната змінила площу з 8,90 на 8,60 кв.м.; - комора змінила назву на котельню та змінила площу з 4,20 на 4,0 кв.м.; - кухня змінила площу з 10,70 на 10,10 кв.м.; - площа лоджії залишилася 3,6 кв.м. Площа всього змінилася з 97,40 на 92,30 кв.м. Загальна площа змінилася з 93,80 на 88,70 кв.м. Жила площа змінилася з 59,00 на 55,00 кв.м. Підсобна площа змінилася з 34,80 на 33,70 кв.м. Площа приміщень, не включених в загальну залишилася 3,60 кв.м. (лоджія) (а. с. 146 - 165 т. 2).

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 23 жовтня 2012 року КП КОР Яготинське БТІ, його власником є ОСОБА_3 з розміром частки власності 1. За експлікацією земельної ділянки на ній розташовано: - житловий буд. літ. А-1; - погріб літ. під А1. За експлікацією до плану будинку будинок складається з: - вітальні 33,90 кв.м.; - коридору 6,80 кв.м.; - ванни 12,80 кв.м.; - жилої кімнати 12,50 кв.м.; - жилої кімнати 8,60 кв.м.; - котельні 4,00 кв.м.; - кухні 10,10 кв.м.; - лоджії 3,60 кв.м. (площа за обміром 92,30 м 2). Загальна площа 88,70 кв.м. Жила площа 55,00 кв.м. Підсобна площа 33,70 кв.м. Площа, яка не включається в загальну 3,60 кв.м. (лоджія). За характеристикою будинку, господарських будівель та споруд: - жилий буд. літ. А-1, 2008 року побудови з 9 % відсотку зносу; - погріб літ. під А1, 1991 року побудови з 20 % зносу (а. с. 24 - 27 т. 1).

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 виготовленого станом на 01 липня 2015 року ФОП ОСОБА_6 , його замовником є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (а. с. 20 т. 1).

Згідно схематичного плану земельної ділянки, на ній розташовано житловий будинок літ. А-1. Згідно відмітки про проведене технічне обстеження з урахуванням інформації щодо відповідності його місця розташування вимогам державним будівельним норм, отриманої виконавцем від місцевого органу містобудування та архітектури Сектор містобудування, архітектури, будівництва та ЖКГ Яготинської районної державної адміністрації 03 липня 2015 рік № 20, встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а. с. 21 т. 1).

Згідно експлікації до плану будинку, будинок складається з: - вітальні 33,9 кв.м.; - коридору 6,8 кв.м.; - санвузла 12,8 кв.м.; - жилої кімнати 12,5 кв.м.; - жилої кімнати 8,6 кв.м.; - котельні 4,0 кв.м.; - кухні 10,1 кв.м.; - лоджії 3,6 кв.м. (площа всього 92,3 кв.м.). Загальна площа 88,7 кв.м.. Житлова площа 55,0 кв.м. Допоміжна площа 33,7 кв.м. Площа літніх приміщень 3,6 кв.м. (лоджія). За характеристикою будинку, господарських будівель та споруд: - житловий буд. літ. А-1, 2008 року побудови з 9 % відсотку зносу; - погріб літ. під А-1, 1991 року побудови з 25 % зносу (а. с. 22 т. 1).

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 16 вересня 2014 року у справі № 382/1464/13-ц, яке набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю задоволено частково. Визнано недобудований будинок за адресою АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а. с. 18 - 19 т. 1).

Зазначене рішення суду прийнято за позовом, поданим у липні 2014 року ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , у якому він просив визнати домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, на якій воно розміщене, об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Позов було обґрунтовано тим, що за період шлюбу за спільні кошти на ім`я відповідача 06 жовтня 2005 року придбано недобудований будинок, який за час шлюбу ними було добудовано, однак не введено в експлуатацію. ОСОБА_3 у порядку приватизації отримала у власність земельну ділянку, що призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Оскільки шлюб між ними розірвано, а ОСОБА_3 може розпорядитися майном без його згоди, просив визнати домоволодіння та земельну ділянку, на якій він розташований, об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги і просила визнати недобудований будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Зазначеним рішенням встановлено, що недобудований будинок за адресою: АДРЕСА_1 набутий ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; ОСОБА_3 у порядку приватизації отримала у власність земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Земельна ділянка є особистою власністю ОСОБА_3 , оскільки зі змісту ст. 61 СК України земельні ділянки отримані у власність одним з подружжя в порядку приватизації, не належали до об`єктів спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 18 серпня 2015 року у справі № 382/966/15-ц, яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовлено у зв`язку з недоведеністю позовних вимог (а. с. 78 - 82 т. 2).

У даному позові ОСОБА_1 просив здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , визначити частки ОСОБА_1 до ОСОБА_3 у власності спільного майна подружжя рівними по 1/2 частині, виділити у власність та визнати за ним право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом одноквартирного одноповерхового садибного (індивідуального) житлового будинку по АДРЕСА_1 , на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0736 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером :06:020:0047.

Зазначеним рішенням у справі № 382/966/15-ц встановлено, що недобудований будинок по АДРЕСА_1 , через відсутність його реєстрації в державному реєстрі, не є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , а тому поділу в натурі не підлягає; відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку за рішенням Яготинської міської ради 23 сесії 5 скликання за № 1628 від 16 червня 2009 року ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку площею 0,0736 га по АДРЕСА_1 , яка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ця земельна ділянка внаслідок її приватизації є її особистою приватною власністю.

Згідно договору дарування земельної ділянки від 20 червня 2014 року, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0736 га., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :06:020:0047. Договір посвідчено 20 червня 2014 року приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Черних О.В., зареєстровано в реєстрі за № 705. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_4 20 червня 2014 року, яке виникло за вказаним договором дарування з підставою внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 13935152 від 20 червня 2014 року з розміром частки 1 (а. с. 168 - 170, 225 - 227 т. 1).

Згідно листів Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 11 серпня 2015 року, від 01 вересня 2015 року, від 23 вересня 2015 року, адресованих ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , департамент розглянув заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта «Житловий будинок з господарською будівлею за адресою: АДРЕСА_1 », збудованого без дозволу на виконання будівельних робіт, декларацію повернено на доопрацювання (а. с. 29 - 31 т. 1).

Згідно листа державного реєстратора Студенківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 320 від 27 квітня 2020 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до 2013 року договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2005 року на недобудований будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстрація відсутня (а. с. 145 т. 1).

07 квітня 2017 року ОСОБА_4 видано сектором містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Яготинської РДА будівельний паспорт № 12 на земельній ділянці, яка розташована по АДРЕСА_1 (а. с. 125 - 142 т. 1).

За повідомленням про початок виконання будівельних робіт ОСОБА_4 повідомив Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про початок виконання будівельних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 . Будівельний паспорт № 12 виданий сектором містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Яготинської районної державної адміністрації 07 квітня 2017 року (а. с. 19 - 22 т. 2).

Згідно декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, ОСОБА_4 просить Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області вважати закінчений будівництвом об`єкт готовим до експлуатації. Будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 . Житловий будинок літ. «А-1», погріб з шийкою літ. «Б», літній душ літ. «В», убиральня літ. «Г». Кількість поверхів 1, загальна площа 91,7 кв.м., житлова площа 57,8 кв.м., нежитлова площа 33,9 кв.м (а. с. 143 - 144 т. 1, 17 - 18 т. 2).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 листопада 2017 року № 103515850, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 255, який розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровий номер :06:020:0047 зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_4 з розміром частки 1. Підстава виникнення права власності - декларація про готовність об`єкта до експлуатації КС 71, видана 08 вересня 2017 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області. Підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 38089048 від 13 листопада 2017 року.

Житловий будинок «А-1», житлова площа 57,8 кв.м., загальна площа 91,7 кв.м., Б-погріб з шийкою, В-літній душ, Г-убиральня, № 1-огорожа, № 2-ворота з хвірткою, № 3-хвіртка (а. с. 166 т. 1 зворот).

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 22 червня 2017 року ФОП ОСОБА_7 , його замовником є ОСОБА_4 (а. с. 117 т. 1).

За схематичним планом земельної ділянки на ній розташовано: - Житловий буд. літ. А-1; - Погріб з шийкою літ. Б; - Літній душ літ. В; - Убиральня літ. Г, - огорожа № 1-3. За експлікацією приміщень до житлового будинку будинок складається з: - житлової кімнати 36,7 2; - коридору 7,1 кв.м.; - санвузла 12,9 м 2; - жилої кімнати 12,5 кв.м.; - жилої кімнати 8,6 кв.м.; - котельні 3,9 м 2; - кухні 10,0 кв.м.; - лоджії 3,60 м 2 (площа всього 91,7 кв.м.). Загальна площа 91,70 кв.м.. Житлова площа 57,8 кв.м.. Допоміжна площа 33,9 кв.м.. Площа літніх приміщень 3,6 кв.м. (лоджія) (а. с. 119 т. 1).

За характеристикою будинку, господарських будівель та споруд: - житловий будинок літ. А-1, 2017 року побудови з 0 % відсотком зносу; - погріб з шийкою літ. Б, 2017 року побудови з 0 % зносу; - літній душ літ. В, 2017 року побудови з 0 % відсотком зносу; - убиральня літ. Г, 2017 року побудови з 0% відсотком зносу; - огорожа №1, 2017 року побудови з 0 % відсотком зносу; - ворота з хвірткою № 2, 2017 року побудови з 0 % відсотком зносу; - хвіртка № 3, 2017 року побудови з 0 % відсотком зносу (а. с. 120 т. 1).

Рішенням Яготинської міської ради від 17 березня 2016 року № 222-05-VII в м. Яготин Яготинського району Київської області змінено назву АДРЕСА_1 (а. с. 192 т. 1).

Згідно договору дарування земельної ділянки від 22 листопада 2017 року, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0736 га., яка розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :06:020:0047. Договір посвідчено 22 листопада 2017 року приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж. (а. с. 186 - 187 т. 1).

Згідно договору дарування житлового будинку від 22 листопада 2017 року, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0736 га, кадастровий номер :06:020:0047.

Житловий будинок цегляний, котрий позначений на плані під літерою «А-1», житловою площею 57,8 кв.м., загальною площею 91,7 кв.м. Належні до нього господарські будівлі і споруди: Б-погріб з шийкою, В-літній душ, Г-убиральня, № 1-огорожа, № 2-ворота з хвірткою, № 3-хвіртка. Договір посвідчено 22.11.2017 року приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж. (а. с. 166 т. 1).

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 09 червня 2023 року у справі № 382/273/20, яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Державної інспекції архітектури та містобудування України, ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж., приватного нотаріуса Яготинського районного нотаріального округу Київської області Черних О.В. про визнання недійсним правочину та скасування державної реєстрації відмовлено (а. с. 86 - 134 т. 2).

За вказаним позовом ОСОБА_1 просив: визнати недійсним договір дарування індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 , серія та номер 2810 від 22 листопада 2017 року, укладений ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж.; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3 на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 , індексний номер 38289354 від 22 листопада 2017 року, видане приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж.; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0736 га, з кадастровим номером 0:06:020:0047, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , серія та номер 2812 від 22 листопада 2017 року, укладений ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж.; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0736 га, з кадастровим номером 0:06:020:0047, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , індексний номер 38289481 від 22 листопада 2017 року, видане приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж.; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0736 га, з кадастровим номером 0:06:020:0047, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , серія та номер 705 від 20 червня 2014 року, укладений ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Черних О.В.; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0736 га, з кадастровим номером 0:06:020:0047, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , індексний номер 13935152 від 20 червня 2014 року, видане приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Черних О.В.; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності за ОСОБА_4 на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 , індексний номер 38089048 від 13 листопада 2017 року, видане приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Сидоренко Я.Г.; скасувати державну реєстрацію Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта серії НОМЕР_2 від 08 вересня 2017 року, замовником за якою визначено ОСОБА_4 ; скасувати реєстрацію повідомлення про початок виконання будівельних робіт серії КС № 67 від 03 серпня 2017 року на індивідуальний житловий будинок садибного типу та господарських будівель, які знаходиться по АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Державної інспекції архітектури та містобудування України, приватного нотаріуса Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж., приватного нотаріуса Яготинського районного нотаріального округу Київської області Черних О.В. 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди, тобто по 20 000 грн. з кожного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд у справі № 382/273/20 зазначив, що обставини щодо належності на праві особистої приватної власності ОСОБА_3 земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 , що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, встановлені відповідно до рішення суду Яготинського районного суду Київської області від 16 вересня 2014 року, яке вступило в законну силу та не було оскаржено сторонами. Таким чином, з врахуванням викладеного та вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, позовні вимоги, що стосуються даної земельної ділянки, не підлягають до задоволення.

Судом у справі № 382/273/20 встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 16 вересня 2014 року не було зареєстровано своє право щодо частини недобудованого житлового будинку, що є об`єктом спільної сумісної власності. Позивач за час шлюбу не набув права власності на даний будинок та не ввів його в експлуатацію, відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 16 вересня 2014 року недобудований будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , визнано об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , таким чином для ефективного способу захисту свого порушеного права, він мав право звернутися із позовом з врахуванням вимог ст. 331 ЦК України, яка передбачає, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

В постанові Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року, якою рішення Яготинського районного суду Київської області від 09 червня 2023 року у справі № 382/273/20 залишено без змін, зазначено про безпідставність заявлених ОСОБА_1 вимог, оскільки, обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що вони з ОСОБА_3 закінчили будівництво будинку по АДРЕСА_1 у 2008 році, водночас, сам позивач підтвердив, що в експлуатацію будинок ним не здавався; крім того, ОСОБА_1 не зареєстрував своє право власності на будинок, як об`єкт, завершений будівництвом, а відтак, він міг вважатися лише власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна), за умови доведення завершення ним будівництва. Також, матеріалами справи установлено, що відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 16 вересня 2014 року земельна ділянка, що розташована в АДРЕСА_1 , що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій знаходиться спірний будинок, була набута ОСОБА_3 у особисту власність, оскільки була приватизована нею у встановленому законом порядку (а. с. 136 - 141 т. 2).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, судом першої інстанції було допитано свідків - позивача ОСОБА_1 , його мати ОСОБА_8 , сусідів та знайомих позивача ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які повідомили про відомі їм обставини будівництва спірного будинку.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 60, 61 СК України (норми матеріального права наведено в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 181, 182 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Об`єкт незавершеного будівництва - це об`єкт, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження, але не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства.

Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у статті 331 ЦК України.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до п. 81 - 83 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва проводиться у порядку, встановленому для державної реєстрації прав щодо нерухомого майна, право власності на яке заявлено вперше, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. У разі проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва заінтересованою особою є особа, яка здійснює його будівництво. Для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва заявник також подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт; технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації та з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, а отже є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю та може бути предметом поділу між подружжям.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 грудня 2018 року в справі № 525/511/16, від 20 лютого 2020 року в справі № 496/6067/15, від 26 червня 2024 року в справі № 587/1240/16-ц, від 04 вересня 2024 року в справі № 607/8504/22, від 06 листопада 2024 року в справі № 405/1459/20, від 20 листопада 2024 року в справі № 751/5325/20 та були належним чином враховані судом першої інстанції, хоча і без безпосереднього посилання на ці постанови в мотивувальній частині рішення.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 717, 718 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) вказано, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції враховано обставини, встановлені рішенням Яготинського районного суду Київської області від 16 вересня 2014 року у справі № 382/1464/13-ц, яким відмовлено ОСОБА_1 в позові в частині вимог про поділ земельної ділянки як спільного майна подружжя, в зв`язку з тим, що ОСОБА_3 придбала земельну ділянку в порядку приватизації, а тому зазначене майно є її особистою приватною власністю.

Також судом першої інстанції враховано, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 18 серпня 2015 року в справі № 382/966/15-ц ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позову про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя на частину земельної ділянки та незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 , яким встановлено, що земельна ділянка є особистою приватною власністю ОСОБА_3 , а недобудований будинок по АДРЕСА_1 , через відсутність його реєстрації, не є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а тому поділу в натурі не підлягає.

Крім того, суд першої інстанції врахував, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 09 червня 2023 року в справі № 382/273/20 встановлено, що позивачем відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 16 вересня 2014 року не було зареєстровано своє право щодо частини недобудованого житлового будинку, що є об`єктом спільної сумісної власності, а також, встановивши, що земельна ділянка є особистою власністю ОСОБА_3 , в межах цієї же справи № 382/273/20 відмовлено ОСОБА_1 в позові про визнання недійсними договорів дарування, на підставі яких ОСОБА_4 в 2014 році набув права власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , а в подальшому ОСОБА_3 в 2017 році набула права власності на земельну ділянку та житловий будинок за цією ж адресою.

Розглядаючи даний спір, та з урахуванням вищевикладених рішень судів в справах № 382/1464/13-ц, № 382/966/15-ц, № 382/273/20, суд першої інстанції вірно визначився з тим, що ОСОБА_3 як одноособовий власник земельної ділянки площею 0,0736 га, яка розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, кадастровий номер :06:020:0047, мала право подарувати вказану земельну ділянку ОСОБА_4 без отримання згоди на це ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_4 , будучи власником земельної ділянки площею 0,0736 га, яка розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, кадастровий номер :06:020:0047, отримав будівельний паспорт щодо будівництва на ній, подав до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт за вказаною адресою, використовуючи сукупність будівельних матеріалів та обладнання, які належали на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , здійснив на вказаній земельній ділянці будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_4 використав і власні будівельні матеріали, оскільки погріб отримав добудову, було добудовано літній душ та убиральню. Вітальня з площею 33,9 кв.м. стала житловою кімнатою, збільшивши площу до 36,7 кв.м. Коридор збільшив площу з 6,8 кв.м. до 7,1 кв.м. Санвузол збільшив площу з 12,8 кв.м. до 12,9 кв.м. Котельня зменшила площу з 4,0 кв.м. до 3,9 кв.м. Кухня зменшила площу з 10,1 кв.м. до 10,0 кв.м. Загальна площа будинку збільшилася з 88,7 кв.м. до 91,7 кв.м. Житлова площа будинку збільшилася з 55,0 кв.м. до 57,8 кв.м. Одночасно внаслідок виконання будівельних робіт ОСОБА_4 будинок та погріб стали з 0 (нульовим) відсотком зносу, тобто відсоток зносу зменшено.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації КС 71 зареєстрованої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області 08 вересня 2017 року ОСОБА_4 став власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами з реєстраційний номером об`єкта нерухомого майна 255, який розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :06:020:0047, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 листопада 2017 року № 103515850.

Встановивши, що ОСОБА_4 , як власник житлового будинку та земельної ділянки, подарував вказані об`єкти нерухомості відповідачу ОСОБА_3 22 листопада 2017 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_3 стала власником будинку та земельної ділянки на відповідній правовій підставі, а саме договорів дарування, не перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 .

За таких обставин, оскільки недобудований будинок не було введено сторонами в експлуатацію та не зареєстровано право власності в установленому законом порядку, в зв`язку з чим сторони залишилися власниками сукупності будівельних матеріалів та обладнання, які використані в процесі будівництва, а в подальшому будівельні матеріали, з яких цей недобудований будинок складався, було використано новим власником земельної ділянки ОСОБА_4 для будівництва будинку, який ним після завершення будівництва введено в експлуатацію, зареєстровано право власності на цей будинок та подаровано відповідачу ОСОБА_3 , відтак зазначене майно набуте нею на підставі договору дарування, а не як спільне майно подружжя, в зв`язку з чим поділу або витребуванню на користь позивача не підлягало, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відмову в позові.

Щодо заявленої ОСОБА_1 вимоги, у якій він просив скасувати запис про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірний житловий будинок, апеляційний суд додатково враховує, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладеного у постановах від 23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19, від 18 грудня 2024 року у справі № 385/84/23, від 08 січня 2025 року у справі № 474/167/21, від 12 лютого 2025 року у справі № 607/4154/21, з 16 січня 2020 року та інших, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, отже позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні такої вимоги.

Крім того, відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, питання щодо застосування якого судом першої інстанції правомірно не вирішувалось, оскільки в позові відмовлено в зв`язку з його необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Враховуючи встановлені обставини, судом першої інстанції правильно звернуто увагу, що позивач має право на відшкодування заподіяних йому збитків внаслідок порушення його права власності на будівельні матеріали та обладнання набуті у спільну сумісну власність під час шлюбу та які було використано під час будівництва.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги підстави набуття подружжям спірного будинку та визнання його об`єктом права спільної сумісної власності подружжя рішенням Яготинського районного суду Київської області від 16 вересня 2014 року, спростовуються мотивувальною частиною оскаржуваного рішення, в якому суд, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, проаналізувавши всі доводи сторін, дослідивши та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справах доказів, а також врахувавши преюдиційні обставини, встановлені рішеннями судів у справах № 382/1464/13-ц, № 382/966/15-ц, № 382/273/20 за участі цих же сторін, правильно застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню у спірних правовідносинах, та дійшов обґрунтованого висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, про відмову в позові як необґрунтованому. Оскаржене судове рішення є достатньо вмотивованим та містить висновки суду щодо обставин, які мають значення для вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги, що станом на 2008 рік будинок вже був повністю завершений і придатний для нормальної експлуатації і сторони в ньому фактично проживали, не спростовують тих обставин, що в розумінні вимог ст. 331 ЦК України спірне нерухоме майно не вважалось житловим будинком з юридичної точки зору, і як об`єкт незавершеного будівництва було сукупністю будівельних матеріалів.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, з посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 12 березня 2019 року в справі № 911/3594/17, що законом не встановлені часові межі для введення в експлуатацію новозбудованого будинку, право власності на спірний будинок у подружжя виникло ще у 2005 році і додатково закріплено право власності судовим рішенням в 2014 році, а також, що ОСОБА_3 отримала більшу земельну ділянку, ніж передбачено законом для співвласників будинку, що суперечить вимогам ст. 120 ЗК України. Такі доводи зводяться до незгоди з рішеннями судів у справах № 382/966/15-ц, № 382/273/20, якими надавалася оцінка відповідним доводам позивача та відмовлено у його позовах, оскільки суди дійшли висновку, що майно, будівництво якого не завершено, яке не прийнято до експлуатації або право на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, не може входити до складу майна, яке підлягає поділу, а спірна земельна ділянка є приватною власністю відповідача і також не може бути об`єктом поділу між подружжям.

Апеляційний суд звертає увагу, що правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53).

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, пункт 61).

Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не дослідив твердження відповідача про будівництво та поліпшення в спірному будинку, зроблені її батьком ОСОБА_4 , без проведення в справі судової будівельно-технічної експертизи помилково та бездоказово визнав ці обставини, враховуючи незначні зміни, та не з`ясував, на якій правовій підставі ОСОБА_4 міг проводити добудову або покращення, не отримавши на це дозволу співвласника будинку, не спростував доводів позивача та свідків з його сторони, що будинок добудував саме ОСОБА_1 .

Так, судом першої інстанції вірно оцінено показання свідків щодо участі ОСОБА_4 в будівництві спірного будинку, які повідомили, що будівельні роботи ним фактично не виконувались, та вмотивовано надано перевагу відомостям, які містяться в технічному паспорті, які більш достовірним в порівнянні з показаннями свідків, які їх змінюють, при цьому дані технічного паспорту об`єктивно відображають зміни в технічних характеристиках будинку, зокрема зміну площі приміщень та надвірних споруд.

Доводи апеляційної скарги, що для виявлення помилки або її відсутності, спростування пояснень позивача та показів свідків щодо участі ОСОБА_4 у проведенні добудови спірного будинку необхідно було проведення судової будівельно-технічної експертизи, однак відповідач з клопотанням про призначення такої експертизи не звернулась, є необґрунтованими та помилковими, оскільки зазначені обставини встановлені судом на підставі інших належних та допустимих доказів, наявних в матеріалах справи, зокрема даних технічного паспорту. Позивач для доведення заявленого позову висновку судової будівельно-технічної експертизи не подав і з клопотанням про її проведення не звертався.

Крім того, правомірність набуття права власності ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 була предметом дослідження в межах справи № 382/273/20 і ОСОБА_1 не спростована, в зв`язку з чим рішенням Яготинського районного суду Київської області від 09 червня 2023 року в задоволенні його позову було відмовлено.

Нічим не підтверджуються та відхиляються апеляційним судом як припущення доводи апеляційної скарги, що обставини, за яких батько відповідача нібито збудував новий будинок, є обманом, фактично заволодінням чужим майном у великих розмірах.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, апеляційним судом не здійснюється перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 18 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 13 червня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.