Справа № 550/1306/23
Провадження № 2/545/103/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2025 Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Стрюк Л.І.,

з участю секретаря: Гаврися В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтавіцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Скороходівської селищної ради про визнання недійсним (протиправним) та скасування рішення, поновлення договору оренди землі,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та просила визнати недійсним (протиправним) та скасувати рішення 42 сесії 8 скликання Скороходівської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 17.02.2023 за № 2924 про припинення дії договору оренди землі для сінокосіння та випасання худоби (загальна площа 16,60 га, кадастровий номер :00:002:0199), укладеного між Скороходівською селищною радою та ОСОБА_1 від 18.03.2016, яка знаходиться на території Скороходівської селищної ради за межами с. Скибівка Полтавського району Полтавської області, у зв`язку із закінченням строку дії договору. А також просила визнати поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди землі від 18.03.2016, укладений між Скороходівською селищною радою та ОСОБА_1 , шляхом викладення п. 8 у редакції п. 1 додаткової угоди, надісланої на адресу Скороходівської селищної ради від 24.07.2023, а саме «Поновити договір оренди землі від 18.03.2016 на новий термін на 7 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію».

В обгрунтування позову зазначала, що спірна земельна ділянка відповідно до договору оренди землі від 18.03.2016 перебувала в оренді у громадянина ОСОБА_2 , в якому орендодавцем зазначена Скороходівська селищна рада, надалі рішенням 30 позачергової сесії виконавчого комітету Скороходівської селищної ради були внесені зміни до вищевказаного договору оренди землі в частині заміни особи орендаря з ОСОБА_2 на його спадкоємицю ОСОБА_1

25.08.2022 позивачем було направлено заяву до Скороходівської селищної громади про продовження договору оренди з усіма необхідними документами. На вказану заяву позивачем отримана відповідь про те, що на період воєнного стану договори вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін і без внесення відомосте й до відповідних реєстрів, а відтак продовження дії договору на даний час є неможливим.

Перед початком посівних робіт позивач дізналася про те, що спірна земельна ділянка вже засіяна невідомими їй людьми. 24.07.2023 ОСОБА_1 повторно звернулася до відповідача з проханням прийняти рішення про поновлення договору оренди землі, поте у відповідь дізналася, що за її заявою про припинення договору оренди землі та відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки, вказаний договір був припинений, про що внесено відповідний запис державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Посилаючись на те, що вона жодних заяв про припинення договору оренди, а також будь яких інших дій, спрямованих на розірвання спірних правовідносин не вчиняла, просила позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві представник відповідача - Скороходівської селищної ради, посилаючись на безпідставність поданої позовної заяви, просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Щодо підроблення офіційних документів, а також використання невстановленими особами зазначав, що вказані діяння підпадають під ознаки кримінального провадження, проте позивач із відповідною заявою до правоохоронних органів не зверталася.

Позивач у судове засідання не з`явилася, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи без її участі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та, посилаючись на підставі викладені в позові, просила його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - Скороходівської сільської ради Полтавського району Полтавської області в судовому засіданні пояснив, що договір закінчився по закінченню строку оренди, підстави для його продовження відсутні, вважає, що після припинення дії договору оренди землі акт прийому-передачі не є обов`язковим, а відтак проти задоволення позову заперечує та просить відмовити в повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона займає посаду начальника відділу земельних відносин Скороходівської сільської ради та коли помер ОСОБА_4 , ОСОБА_1 переоформила договір оренди земельної ділянки у 2019 році. У серпні 2022 року остання звернулася до сільської ради із заявою по продовження договору оренди, однак вказана заява не вирішувалась з огляду на положення п.п. 1 п. 27 Перехідних положень ЗК України. Зазначала, що надходив лист від прокуратури про порушення умов договору оренди землі, оскільки земельна ділянка з цільовим призначенням для сінокосіння та випасання худоби, проте фактично розорані та засіяні технічними культурами . Вказувала, що їй адміністратор приніс заяву від ОСОБА_1 про припинення договору оренди землі та те, що позивач особисто ходила до державного реєстратора щодо внесення відомостей про припинення вказаного договору. Також повідомила, що у серпні 2023 від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення договору оренди землі.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:002:0199 площею 16,60 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Скибівської сільської ради Чутівського району Полтавської області, перебувала в оренді батька позивача, ОСОБА_2 , згідно з договором оренди землі від 18.03.20216 з цільовим призначенням для сінокосіння та випасання худоби, угіддя сіножаті строком оренди на 7 років. Пунктом 9 договору встановлений розмір орендної плати 9490,25 грн в рік, що становило 8% від нормативної грошової оцінки 1 гектара пасовищ по області, визначеної за матеріалами нормативної грошової оцінки земель 1995 року з урахуванням індексації такої оцінки станом на 01.01.2016 на коефіцієнт 4,7964 (а.с. 13-15).

Надалі рішенням 30 позачергової сесії виконавчого комітету Скороходівської селищної ради від 04.09.2019 внесені зміни до вищевказаного договору оренди в частині зміни орендаря з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 як спадкоємицю померлого. 04.09.2019 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до договору оренди (а.с. 16).

25.08.2022 від ОСОБА_1 до Скороходівської селищної ради надійшла заява про продовження договору оренди земельної ділянки, на яку відповідач надав відповідь, посилаючись на положення п.п. 1 п. 27 Перехідних положень ЗК України на період воєнного стану вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору оренди до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди , суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення: державної, комунальної власності, відтак відповідно на даний час продовжити дію такого договору оренди немає можливості (а.с. 17).

25.08.2023 позивач звернулася із заявою по поновлення договору оренди землі та проектом додаткової угоди до вказаного договору (а.с.18-19), проте отримала відповідь від виконавчого комітету Скороходівської селищної ради, що після звернення Чутівського відділу Диканської окружної прокуратури Полтавської області з листом до відповідача про виявлення нецільового використання спірної земельної ділянки та пропозицією як землевласника самостійно вжити заходів щодо усунення виявлених порушень, на виконання якого позивачу запропоновано укласти угоду про припинення договору оренди землі від 18.03.2016. Угода підписана сторонами 01.03.2023 та за зверненням ОСОБА_1 до Державного реєстратора речових прав, договір оренди землі від 18.03.2016 року припинив свою дію (а.с.20).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 15.02.2023, заявник просить розірвати договір оренди земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби площею 16,60 га кадастровий номер :00:002:0199, яка перебуває у неї в оренді згідно з договором оренди землі від 18.032016, терміном дії до 7 років (а.с. 29).

Згідно з витягом з рішення Скороходівської селищної ради від 17.02.2023 № 2924 Про розгляд заяви ОСОБА_1 «Про розірвання договору оренди землі від 18.03.2016» припинено дію договору оренди землі для сінокосіння та випасання худоби, (загальна площа 16,60 га, кадастровий номер: :00:002:0199) у зв`язку із закінченням строку дії договору. Доручено селищному голові Валерію Штепці укласти додаткову угоду про припинення договору оренди землі для сінокосіння та випасання худоби від 18.03.2016 у зв`язку із закінченням строку його дії. Зобов`язано гр. ОСОБА_1 здійснити реєстрацію припинення іншого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. (а.с. 24, 25).

Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди землі від 16.03.2016 орендар ОСОБА_1 повертає, а орендодавець Скороходівська селищна рада Полтавського району Полтавської області приймає спірну земельну ділянку (а.с. 26).

Позивач, звертаючись до суду, наголошувала на тому, що вона жодних заяв про припинення договору оренди, а також будь яких інших дій спрямованих на розірвання даних правовідносин не вчиняла, проставлені підписи на документах їй не належать та просила суд призначити проведення судової почеркознавчої експертизи.

Згідно з висновком експерта від 07.03.2025 № СЕ-19/117-24/21735-ПЧ підпис від імені ОСОБА_1 у заяві від 15.02.2023 про розірвання договору оренди земельної ділянки від 18.03.2016, на угоді від 01.03.2023 про припинення дії договору оренди землі від 18.03.2016, на акті приймання-передачі земельної ділянки від 01.03.2023 до договору оренди землі, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 216-233).

Вирішуючи даний спір, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Згідно з частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Частинами першою - п`ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що із закінченням строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Відповідно до положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа - повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

У частині шостій статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа - повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Тобто для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проєкт додаткової угоди; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Відповідно до частини восьмої статті 33 Закону України "Про оренду землі" оформлення відповідних правовідносин сторін здійснюється шляхом укладення сторонами додаткової угоди до договору оренди землі.

Поновлення договору оренди землі у судовому порядку в спосіб, передбачений статтею 33 Закону України "Про оренду землі", вимагає укладення додаткової угоди між сторонами як єдиної підстави продовження орендних прав і обов`язків на новий строк.

Правочин, на підставі якого здійснюється продовження орендних прав та обов`язків, у силу загальних приписів ЦК України щодо порядку укладення, зміни та розірвання договорів має бути вчинений у тій самій формі, що й первісний договір оренди.

У випадку недосягнення сторонами згоди щодо укладення додаткової угоди спір про укладення такої угоди, зміни та розірвання первісного договору вирішується судом (статті 651, 652 ЦК України).

У частині другій статті 16 ЦК України передбачено, зокрема, такі способи захисту цивільних прав та інтересів судом, як визнання права, визнання правочину недійсним, зміна та припинення правовідношення.

Укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі кореспондує передбаченому пунктом 6 частини другої статті 16 ЦК України способу захисту порушеного права шляхом зміни правовідношення та відповідає підставам виникнення, припинення та зміни прав та обов`язків сторін за статтею 11 цього Кодексу.

При вирішенні спірних правовідносин щодо поновлення договору оренди шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною восьмою статті 33 Закону України "Про оренду землі", належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди саме із викладенням її змісту у резолютивній частині судового рішення

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 липня 2022 року у cправі № 909/8/21 зазначено, що "у разі звернення з вимогами про визнання недійсним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає закону), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, що звернулась за їх захистом.

Так, предметом розгляду у справі, що розглядається, однією з вимог ОСОБА_1 є вимога про визнання недійсним та скасування рішення 42 сесії 8 скликання Скороходівської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 17.02.2023 за № 2924 про припинення дії договору оренди землі у зв`язку із закінченням строку дії договору. Правовою підставою позову зазначено те, що орендарем не було підписано жодного із документів, які б підтверджували волевиявлення особи на припинення чи розірвання вказаного договору, так і не було вчинено будь які інші дії задля даної мети.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц).

У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту)(пункт 145 рішення ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення ЄСПЛ від 05 квітня 2005 року у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02)).

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.

Відповідно до ч.4 ст.263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові колегії суддів другої судової палати КЦС від 22.01.2020 у справі N?б74/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов?язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути

досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст.14 Закону «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Згідно ст.654 ЦК України, розірвання договору вчиняється в тій самій формі, що й договір.

Оскільки угоду про припинення дії договору оренди землі від 18.03.2016 року та акт приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди землі позивач не підписувала, що підтверджено висновком почеркознавчої експертизи, відповідно, у неї не було волевиявлення на припинення спірного правочину.

У постанові від 16.06.2020 у справі N?145/2047/16-ц Велика палата Верховного Суду зазначила: «Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує чч.2, 3 ст.215 ЦК, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом з тим ВП ВС констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.»

Разом з тим, як вбачається зі змісту постанов Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 159/5756/18, від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц, від 21.11.2018 у справі № 530/121/17, належними способами захисту порушених прав орендаря на поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачених статтею 33 Закону України "Про оренду землі", є позовні вимоги про визнання поновленим раніше укладеного договору оренди землі з визначенням умов такого договору оренди. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Таким чином, оскільки сам по собі факт визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення, не зумовлює автоматичного поновлення переважного права позивача на поновлення договору оренди землі, яке підлягає захисту у спосіб, установлений законом, а саме шляхом визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди", що, відповідно, є другою позовною вимогою позивача.

Отже, у цій справі ефективним способом захисту права позивача на поновлення раніше укладеного договору оренди, визначеного у статті 33 Закону України "Про оренду землі", є вимога про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі із викладенням її змісту, вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, яким було припинено договір про оренду землі, не є ефективним способом захисту зазначеного права, оскільки не відновлюють порушене право позивача щодо поновлення договору оренди землі та тих же умовах, які визначались попереднім договором оренди.

Відтак, задоволенню підлягає позов в частині поновлення договору оренди землі від 18.03.2016 на той самий строк і на тих самих умовах, укладений між Скороходівською селищною радою та ОСОБА_1 , шляхом викладення п. 8 в редакції п. 1 додаткової угоди, надісланої на адресу Скороходівської селищної ради від 24.07.2023, а саме «Поновити договір оренди землі від 18.03.2016 на новий строк на 7 років».

У задоволенні інших позовних вимог слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позов задоволений на 50%, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає половина судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви в розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 206, 258-260 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Скороходівської селищної ради про визнання недійсним (протиправним) та скасування рішення, поновлення договору оренди землі- задовольнити частково.

Визнати поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди землі від 18.03.2016, укладений між Скороходівською селищною радою та ОСОБА_1 , шляхом викладення п. 8 в редакції п. 1 додаткової угоди, надісланої на адресу Скороходівської селищної ради від 24.07.2023, а саме «Поновити договір оренди землі від 18.03.2016 на новий строк на 7 років».

Стягнути зСкороходівської селищної ради Полтавського району Полтавської області (код , місце розташування вул. Софіївська, 15, сел. Скороходове, Полтавський район, Полтавська область на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 536,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: Л. І. Стрюк