532/710/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Омельченко І.І.,

з участю секретаря судового засідання - Логвиненко А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Лепій О.В.,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кобеляцький ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

28 березня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, в яких у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стосунки між сторонами не склалися через різні погляди на життя. Син проживає разом з батьком ОСОБА_1 . Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14.11.2019 року ОСОБА_2 зобов`язана сплачувати на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Постановою Полтавського апеляційного суду від 11.02.2020 року вказане рішення змінено в частині розміру аліментів до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. 18 березня 2020 року державним виконавцем Кобеляцького районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Голованем О.В. відкрито ВП № 61571310. Відповідач не сплачує аліменти на утримання сина, внаслідок чого за період з жовтня 2019 року по січень 2025 року станом на 31.01.2025 утворилась заборгованість за аліментами в сукупному розмірі 84367,68 гривень. 12 лютого 2025 року державним виконавцем Кобеляцького ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Голованем О.В. винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 42183,84 гривень. Сума неустойки (пені) за період з 03 жовтня 2019 року по 31 січня 2025 року становить 42183,84 гривень.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 прохав суд стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 42183,84 гривень.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 02 квітня 2025 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.30-31).

05 травня 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Лепій О.В. подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила наступне. ОСОБА_2 має на утриманні двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З моменту винесення Кобеляцьким районним судом Полтавської області рішення про стягнення аліментів від 14.11.2019 року і по сьогоднішній день ОСОБА_2 знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. На даний час ОСОБА_2 не має інших доходів, крім виплати допомоги при народженні дитини в розмірі 860,00 гривень на місяць. Крім того, дитина ОСОБА_5 постійно хворіє, а тому ОСОБА_2 не має можливості працювати та отримувати додатковий дохід.

Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише в разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Враховуючи вказані обставини, які, на думку відповідачки, спростовують її вину у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, адвокат Лепій О.В. прохала відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 прохав проводити розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Лепій О.В. подала клопотання про проведення судового засідання без їх участі. Правову позицію, викладену у відзиві, підтримують у повному обсязі.

Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Дитина проживає разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.10).

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14.11.2019 року з ОСОБА_2 стягуються на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.11-12).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 11.02.2020 року рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14.11.2019 року змінено в частині розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з жовтня 2019 року та до досягнення повноліття дитини (а.с.13-15).

18 березня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61571310 (а.с.16).

За період з жовтня 2019 року по січень 2025 року станом на 31.01.2025 в ОСОБА_2 утворилась заборгованість за аліментами в розмірі 84367,68 гривень (а.с.17).

У зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, 12 лютого 2025 року винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 42183,84 гривень (а.с.18).

Сума неустойки (пені) за період з 03 жовтня 2019 року по 31 січня 2025 року становить 42183,84 гривень (а.с.19-24).

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У будь-якому випадку, чи то в разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи в твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

За змістом ч. 1 ст. 196 СК України, в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року по справі № 278/725/20 сформульовано висновок, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: 1) існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; 2) наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Вказані правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року по справі № 381/1553/19, від 24 травня 2023 року по справі № 372/3260/20.

У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, який викладений в постанові від 14 грудня 2020 року по справі № 661/905/19.

Суд вважає, що позивачем не доведено наявність вини відповідача у заборгованості зі сплати аліментів.

На переконання суду в діях відповідача відсутній умисел на ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду на таке.

З моменту винесення Кобеляцьким районним судом Полтавської області рішення про стягнення аліментів від 14.11.2019 року і на момент розгляду справи ОСОБА_2 знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (спочатку за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а на час розгляду справи - за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (а.с.53).

Також ОСОБА_2 не має інших доходів, крім виплати допомоги при народженні дитини в розмірі 860,00 гривень на місяць, що підтверджується формою ОК-5, ОК-7, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 23.04.2025, довідкою Управління соціального захисту від 27.03.2025 року № 576, довідкою Кобеляцького управління Полтавської філії Полтавського обласного центру зайнятості від 21.04.2025 року № 16/32/574-25 (а.с.47-52).

Крім того, дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно хворіє, про що свідчить виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1253 від 02.02.2023 року, № 3351 від 21.04.2023 року, № 2456 від 27.02.2025 року (а.с.54-59).

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01 листопада 2023 року по справі № 462/2056/20, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про недоведеність обставин, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог, оскільки не є доведеним факт ухилення відповідача від обов`язку сплачувати аліменти, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та в задоволенні позову відмовлено, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 12, 141, 259, 263-265, 354-356 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя