Справа № 646/4045/25
Провадження № 2-о/646/98/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року м.Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова в складі головуючої судді Чорної Б.М.,

за участю секретаря судового засідання Машко П.М.,

заявника : ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту проживання єдиною сім`єю, за однією адресою та встановлення факту перебування дружини на утриманні померлого годувальника,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Основ`янського районного суду міста Харкова з заявою, в якій просить встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 єдиною сім`єю за однією адресою: АДРЕСА_1 , а також факт перебування заявниці на утриманні померлого годувальника чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог заяви зазначає, що вона проживала єдиною сім?єю, за однією адресою зі своїм чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично з 1998 року, а з 14.07.2000 року в офіційному шлюбі, який був зареєстрований та прожили разом 27 років. Чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 18.03.2025 року. ОСОБА_2 , за життя був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично вони з чоловіком проживали єдиною сім?єю разом за однією адресою: АДРЕСА_1 . В цьому будинку він був повноправним господарем, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, ніколи не розлучалися, були підтримкою одне одному і радості, і в горі. Заявниця доглядала за чоловіком, весь час була поряд, коли він захворів і до останніх днів його життя і в лікарнях, де він лежав, і вдома, боролася за його життя, але тяжка хвороба спочатку міастенія, потім інсульт і гострий інфаркт, не дали йому шансів на життя. Заявниця здійснила поховання свого чоловіка, ОСОБА_2 , про що свідчать документи: договір-замовлення № 298 від 18.03.25 року на організацію та проведення поховання; -договір № 20/25 від 18.03.25 року про надання ритуальних послуг. 8 років тому ОСОБА_1 поховала двох синів: - ОСОБА_3 1977 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 1983 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Заявниця перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності 3-ї групи в наслідок загального захворювання, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування з 12.05.2003 року, з часом до основного захворювання додались інші захворювання, а саме: діабет 2-го типу, двосторонній коксартроз тазобедренних суставів 2-3 ст. В наслідок цих захворювань остання не мала змоги працювати і була на повному утриманні у свого чоловіка ОСОБА_2 , який був учасником бойових дій, мав великий стаж роботи (50 років) і отримував набагато більшу пенсію.

27 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Слобожанського об`єднаного управління ПФУ м.Харкова про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію у зв?язку з втратою годувальника за чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте отримала відмову, яка прийшла від Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг. Відділом перерахунків пенсій №2 ГУ ПФУ в Кіровоградській області було відмовлено на підставі того, що заявниця з чоловіком, ОСОБА_2 , перебуваючи в офіційному шлюбі з 14.07.2000 р., були зареєстровані за різними адресами, а саме: він за адресою АДРЕСА_2 , а заявниця за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючи разом єдиною сім?єю за однією адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого заявниця вимушена звернутися до суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2025 року для розгляду зазначеної заяви визначено суддю Чорну Б.М.

Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 05.05.2025 року заяву залишено без руху.

Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 09 травня 2025 року відкрито провадження у справі.

Заявниця в судовому засіданні підтримала викладені вище обставини та вимоги заяви, просила задовільнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце проведення судового розгляду, будь-яких заяв про відкладення чи розгляд без його участі до суду не надходило.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини - в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Суд, вивчивши доводи заяви, вислухавши свідків в судовому засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов такого.

Відповідно до правил ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, судом встановлено, відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 14 липня 2000 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований шлюб, про що Червонозаводським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Харкова зроблено актовий запис №211, прізвище дружини після одруження « ОСОБА_1 » (а.с.48).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 34 років (а.с.49).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 39 років (а.с.50).

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 15.07.2003 року, про що свідчить відмітка в паспорті (а.с.43-45).

З договору купівлі-продажу від 20.06.2003 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А., ОСОБА_1 та ОСОБА_4 придбали житловий будинок по АДРЕСА_1 , про що в КП «Харківське міське БТІ» зроблено номер запису № 31693 в книзі №1 (а.с.89-100).

В довідці з ПФУ від 29.04.2025 року вказано, що ОСОБА_2 , проживав за адресою : АДРЕСА_2 , знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Головне управління ПФУ в Харківській області та отримує пенсію за віком (а.с.59).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 77 років у м.Харкові (а.с.51).

Довідка з КНП «Міська лікарня № 1» також підтверджує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спостерігався з 2003 року в амбулаторії за місцем фактичного проживання : АДРЕСА_1 (а.с.47).

18.03.2025 року було укладено договір про надання ритуальних послуг №20/25, замовником якого є ОСОБА_1 для померлого ОСОБА_2 , укладено договір -замовлення №298 на організацію та проведення поховання та складено акт №271 на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення (а.с.52,54-55)

ОСОБА_1 звернулася до Слобожанського об`єднаного управління ПФУ м.Харкова із заявою про перерахунок пенсії, а саме перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», долучивши довідку з підписами свідків, які підтверджували проживання її з померлим чоловіком ОСОБА_2 (а.с.53, 87-88).

Рішенням №98 від 03.04.2025 ГУ ПФУ в Кіровоградській області ОСОБА_1 було відмовлено в перерахунку пенсії, підставами для прийняття такого рішення стало те, що заявниця не надала документів, які б підвереджували факт перебування на утриманні померлого годувальника (факт спільного проживання) (а.с.56).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 7 ст. 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення ( пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у частині першій статті 315 ЦПК України, однак не є вичерпним.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7)народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно вимогам ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно із ч. 4 ст. 3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року по справі № 686/8440/16-ц.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованій у Постанові від 23.09.2021 року по справі № 204/6931/20, під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного.

Свідок ОСОБА_7 , який є сусідом заявниці, в судовому засіданні зазначив, що бачив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завжди разом як чоловіка та дружину, ОСОБА_2 завжди заявниці допомагав, сприймав їх як подружжя, жили поруч за адресою: АДРЕСА_1 , приблизно 15 років, він періодично зустрічав подружжя на вулиці, бачив, як вони разом господарюють на їхньому подвір`ї, оскільки вони жили через чотири будинки від нього.

ОСОБА_9 , який є сином померлого від першого шлюбу, в судовому засіданні вказав, що заявниця дійсно була дружиною його померлого батька. ОСОБА_2 був дуже хазяйновитим, був господарем в будинку, робив ремонт в будинку, завжди допомагав та гарно відносився до дружини, проживали останні за адресою : АДРЕСА_1 з 2000 року, у них був спільний бюджет, разом святкували спільні події, вели спільне господарство, батько ще тривалий час працював та отримував пенсію, забезпечував свою сім`ю.

Свідок ОСОБА_10 , яка є знайомою та сусідкою ОСОБА_1 , в судовому засіданні повідомила, що зараз працює в Основ`янському депо, а більше 15 років працювала в магазині, що розташований навпроти будинку, де мешкало подружжя ОСОБА_1 , та часто бачила їх разом, що тримаються за руку, підтримують одне одного, подружжя проживало за адресою : АДРЕСА_1 , близько 20 років, оскільки померлий хворів, то бачила як ОСОБА_1 частко супроводжувала його в лікарню, конфліктів між ними не було, поважали один одного, померлий гарно слідкував за двором, мали огород, був справжнім господарем та часто вигулювали собаку.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні № 5-рп/99 від 03.06.1999 року у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") визначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Таким чином, судом встановлено, а свідками підтверджено, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 2000 року, придбали будинок, перебуваючи у шлюбі, вели спільне господарство, мали організований побут, спільний бюджет, піклувалися та дбали один про одного, та ці дії носили постійний та систематичний характер, що також підтверджується долученими фотознімками, мали взаємні права і обов`язки подружжя, та враховуючи, що наразі ОСОБА_1 у іншому шлюбі не перебуває, вимоги заявника у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо встановлення факту перебування особи на утриманні померлого, суд зазначає, що зазначене має юридичне значення для одержання спадщини, призначення пенсії у разі втрати годувальника, або відшкодування шкоди, якщо надана допомога була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування тощо.

Факт перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа має вирішити у декілька способів: по-перше, особа має право звернутися до органів та організацій за отриманням Довідки про підтвердження факту перебування особи на утриманні; по-друге, подати заяву до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження.

Згідно ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається, зокрема, непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону . До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до частини першої, другої статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; один з батьків, або чоловік (дружина), незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює; дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.

Згідно із статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. При цьому визначальним є вимога закону, за яким право на таку пенсію мають саме непрацездатні особи, непрацездатність яких існувала станом на час смерті годувальника.

Згідно до п.2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) , за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 592/17552/18 підкреслив, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Також Верховний Суд зазначив, що постійний характер допомоги означає, що вона не була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

З довідки про доходи №072178 вбачається, що ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в Слобожанському об`єднаному управлінні ПФУ м.Харкова в Харківській області і отримує пенсію по інвалідності (а.с.38).

Відповідно до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 272291 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має третю групу інвалідності з 30.08.2010 року, дата повторного огляду 30.08.2021 року (а.с.46).

З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 перебуває на обліку та лікувалася в КНП «Міська лікарня № 1» за місцем фактичного проживання : АДРЕСА_1 .(а.с.58)

Наявні у справі докази свідчать про те, що дохід ОСОБА_2 був для заявниці постійним і основним джерелом засобу існування, оскільки, вона є пенсіонеркою, особою з інвалідністю 3 групи, постійно знаходилась та знаходиться під наглядом лікарів.

Суд вважає, що наявні у справі докази беззаперечно підтверджують факт проживання заявниці однією сім`єю та перебування її на утриманні ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими й електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1, 5 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ч. ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що встановлення факту проживання заявниці однією сім`єю та перебування її на утриманні ОСОБА_2 , який помер, має для заявниці юридичне значення, обґрунтування заявлених вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, а відтак заява підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі наведеного, та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 76, 263 - 265, 315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту проживання єдиною сім`єю, за однією адресою та встановлення факту перебування дружини на утриманні померлого годувальника - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на момент його смерті.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Б.М.Чорна