Житомирський апеляційний суд
Справа №935/3092/24 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Коломієць О.С.

за участю секретаря судового засідання Бузган А.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №935/3092/24 за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О. в м. Коростишів Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року АТ «Кредобанк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №CL-254025 у розмірі 274 814,05 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 20.01.2020 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №СL-254025. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Відповідно до п.2.1 договору банк видав позичальнику кредит в сумі 194 000,00 грн на строк до 17 січня 2025 року, на цілі визначені у п.2.4. кредитного договору. Процентна ставка за користування кредиту становить 35% річних. Відповідно до умов кредитного договору позичальник прийняв на себе обов`язок повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені цим договором та додатковими договорами. На виконання умов кредитного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 23.10.2024 наявна заборгованість у розмірі 274 814,05 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом (тіло) 153 805,58 грн та прострочені проценти за основним боргом 121 008,47 грн. Враховуючи вищевикладене просило позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2025 року позовні вимоги АТ «Кредобанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитим договором №CL-254025 від 20.01.2020 в розмірі 274 814,05 грн та судовий збір в розмірі 4122,21 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що шляхом направлення досудової вимоги, банком було змінено строк кредитування. Разом з тим, станом на день подачі позовної заяви до суду позивач просить стягнути заборгованість за прострочені проценти в розмірі 121 008,47 грн. Звертає увагу на те, що строк виконання зобов`язань за договором настав 18.09.2024, проте з наданої банком виписки вбачається, що банк продовжує нараховувати відсотки за користування кредитом і після 18.09.2024, що суперечить положенням закону. Отже, враховуючи викладене законним є право банку на стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 153 805,58 грн та прострочених процентів в сумі 88 756,16 грн., тобто загальною сумою 242 561,74 грн., а не 274 814,05 грн. При цьому звертає увагу на те, що відповідно до умов кредитного договору №CL-254025 від 20.01.2020 між сторонами було погоджено загальні витрати позичальника по кредиту за цим договором в розмірі 223 011,96 грн. Зазначає, що до позовної заяви АТ «Кредобанк» було надано в якості належних доказів видачі кредиту меморіальний ордер №3353846 від 20.01.2020, в якому відсутні підпис уповноваженої особи, а також печатки банка відповідно до якого 194 000,00 грн було перераховано на рахунок НОМЕР_1 . Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

19 травня 2025 року від АТ «Кредобанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором та з метою досудового, добровільного врегулювання спору, 20.09.2024 на адресу ОСОБА_1 направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Відповідно до зазначеної вимоги, банк вимагав протягом 30 календарних днів, але в будь-якому випадку, не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги погасити прострочену заборговані. Однак, дана вимога залишена відповідачем без реагування, прострочену заборгованість не погашено. Тому саме 23.10.2024 строк виконання зобов`язання настав, а АТ «Кредобанк» нарахував відсотки лише в межах строку кредитування, тобто до 23.10.2024, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 14.01.2020 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву №СL-254025 фізичної особи на отримання кредиту, шляхом підписання якої, позичальник підтвердила своїм підписом, що з умовами надання кредиту, викладеними в паспорті споживчого кредиту ознайомлена, примірник паспорта споживчого кредиту отримала.

20.01.2020 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №СL-254025, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 194 000,00 грн на поточні потреби, з кінцевим терміном погашення заборгованості - 17.01.2025.

Відповідно до п. 3.3. кредитного договору банк вправі відмовити у виплаті позичальнику кредиту або його частини та/або припинити кредитування позичальника у випадку: 3.3.1. передбаченому п. 4.11. кредитного договору; 3.3.2. прострочення сплати процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на один календарний місяць; 3.3.3. настання будь-якої з наступних обставин: надання для здійснення платежів документів, що не відповідають вимогам законодавства України та встановленим в банку правилам; представлення позичальником у банк для отримання кредиту документів/інформації, що виявились недостовірними; невиконання позичальником зобов`язань, передбачених кредитним договором. У випадку прийняття банком рішення про відмову від виплати позичальнику кредиту, банк письмово повідомляє про це позичальника на його письмову вимогу.

Відповідно до п.4.1. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки у розмірі 35% річних.

Загальні витрати позичальника по кредиту за цим кредитним договором становлять 223 011,96 грн (п.4.4. кредитного договору).

Орієнтовна реальна річна процентна ставка 41,19% (п.4.5. кредитного договору).

Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника становить 417 011,96 грн (п.4.6. кредитного договору).

За несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного невиконання грошового зобов`язання позичальника, за кожний день прострочення від дати виникнення простроченої до дати, що передує даті погашення заборгованості (п. 7.1. кредитного договору).

Також, 20 січня 2020 року сторонами було підписано і паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)), в якому містяться інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші умови кредитування аналогічні умовам, погодженим сторонами у вищевказаному кредитному договорі.

11.12.2020 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №СL-254025 від 20.01.2020, згідно якого сторони погодили змінити порядок погашення позичальником заборгованості за кредитним договором та погодили, що встановлюється термін повернення кредиту за кредитним договором до 17.01.2026.

20.01.2020 відповідач отримала кредит від АТ «Кредобанк» за договором №СL-254025 від 20.01.2020 в розмірі 194 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №3353846 від 20.01.2020.

Таким чином, з усіма істотними умовами кредитування відповідач була ознайомлена, що підтверджується її підписом у кредитному договорі №CL-254025 від 20.01.2020, в якому закріплено, зокрема строк кредитування, процента ставка за користування кредитними коштами, порядок повернення кредиту, відповідальність сторін тощо.

АТ «Кредобанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується випискою по рахунку відповідача та меморіальним ордером №3353846 від 20.01.2020.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №CL-254025 від 20.01.2020, заборгованість ОСОБА_1 становить 274 814,05 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом (тіло) 153 805,58 грн та прострочені проценти за основним боргом 121 008,47 грн.

18.09.2024 АТ «Кредобанк» направило ОСОБА_1 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань та погашення простроченої заборгованості у сумі 145 211,55 грн., а у випадку невиконання даної вимоги достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом у розмірі 267 060,32 грн.

З опису вкладення у цінний лист вбачається, що ОСОБА_1 направлено за адресою: АДРЕСА_1 , досудову вимогу №85-22847758/254 від 18.09.2024. Відповідно до печатки Укрпошти датою направлення є - 20 вересня 2024 року.

Також позивачем надано список «186/ДСТ» згрупованих відправлень Укрпошта Експрес поданих АТ «Кредобанк», з якого слідує, що ОСОБА_1 направлено за адресою: АДРЕСА_2 , повідомлення з описом №85-11847758/25, де зазначено номер відправлення 591.

Крім того, позивачем направлено до суду відповідь на відзив та як додаток долучено рекомендоване повідомлення про вручення поштивого відправлення №591, адресоване ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 та в якому стоїть підпис та дата отримання 02.10.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Кредобанк» звернувшись до позичальника з досудовою вимогою від 18.09.2024 про дострокове виконання боргових зобов`язань, яка направлена відповідачу 20.09.2024, вимагав дострокового повернення усієї заборгованості протягом 30 днів, змінивши строк виконання основного зобов`язання, який настав 20.10.2024. Із розрахунку заборгованості за договором кредиту №CL-254025 від 20.01.2020 вбачається, що нарахування відсотків на поточну суму заборгованості здійснювалось до 20.10.2024, тобто в межах строку виконання основного зобов`язання.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Кредобанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання належних доказів на підтвердження перерахунку кредитних коштів є безпідставними, оскільки в укладеному правочині сторони обумовили, що відповідач доручає АТ «Кредобанк» переказати кредитні кошти на певні цілі та за певними реквізитами, визначені пунктом 2.4 кредитного договору.

Зокрема, за змістом цього пункту позичальник доручає банкові здійснити переказ кредитних коштів з позичкового рахунку, вказаного в п. 2.5 кредитного договору, на наступні цілі та за наступними реквізитами: - на поточні потреби в сумі 194 000 грн., на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 , відкритий у відділенні вул. Київська, 116 АТ «Кредобанк» у м. Житомир (МФО 325365).

Банк зобов`язання, визначені пунктом 2.4 кредитного договору №CL-254025 від 20.01.2020, щодо видачі/погашення (рефінансування) кредитної заборгованості виконав повністю на суму 194 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №3353846 від 20.01.2020.

Крім цього, на підтвердження виконання банком умов договору надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 20.01.2020 по 23.10.2024.

У постанові від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц.

Таким чином надані позивачем меморіальний ордер №3353846 від 20.01.2020 та виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 20.01.2020 по 23.10.2024 є належними доказами, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк продовжує нараховувати відсотки за користування кредитом після спливу строку дії договору є необгрунтованими з огляду на наступне.

Порядок погашення кредиту та відсотків за узгодженою ставкою 35% (п. 4.1 договору) передбачався Графіком платежів, згідно з яким протягом 60 місяців (до 17.01.2025) відповідач мала здійснювати щомісячні платежі в сумі 6840,60 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №CL-254025 від 20.01.2020, заборгованість ОСОБА_1 становить 274 814,05 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом (тіло) 153 805,58 грн та прострочені проценти за основним боргом 121 008,47 грн.

Відсотки розраховано за узгодженою ставкою 35% річних.

Водночас, 18.09.2024 АТ «Кредобанк» направило ОСОБА_1 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань та погашення простроченої заборгованості у сумі 145 211,55 грн., а у випадку невиконання даної вимоги достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом у розмірі 267 060,32 грн.

З опису вкладення у цінний лист вбачається, що ОСОБА_1 направлено за адресою: АДРЕСА_1 , досудову вимогу №85-22847758/254 від 18.09.2024. Відповідно до печатки Укрпошти датою направлення є 20 вересня 2024 року.

Також позивачем надано список «186/ДСТ» згрупованих відправлень Укрпошта Експрес поданих АТ «Кредобанк», з якого слідує, що ОСОБА_1 направлено за адресою: АДРЕСА_2 , повідомлення з описом №85-11847758/25, де зазначено номер відправлення 591.

Відтак, банк змінив строк виконання основного зобов`язання (20.09.2024 - дата направлення вимоги, що підтверджується відміткою «Укрпошта» + 35 днів - строк для усунення порушень визначених досудовою вимогою).

Із розрахунку заборгованості за договором кредиту CL-254025 від 20.01.2020 вбачається, що нарахування відсотків на поточну суму заборгованості здійснювалось до 20.10.2024, тобто в межах строку виконання основного зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідно до умов кредитного договору №CL-254025 від 20.01.2020 між сторонами було погоджено загальні витрати позичальника по кредиту за цим договором в розмірі 223 011,96 грн., а не 274 814,05 грн є безпідставними, оскільки загальні витрати за кредитом це витрати позичальника, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитної спілки, для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

У даній справі, в позовній заяві банк просив стягнути 121 008,47 грн прострочених процентів за основним боргом, що не виходить за межі погодженого сторонами розміру.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильні висновки із встановлених обставин, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 17 червня 2025 року.

Головуючий

Судді