12.06.2025 Провадження по справі № 2/940/402/25
Справа № 940/855/25
РІШЕННЯ

Іменем України

12 червня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Самсоненка Р.В.

за участю секретаря судових засідань Зіп`юк Т.А.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні суду в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тетіївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складається із земельної ділянки площею 2,378 га, кадастровий номер: :04:005:0004, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський (Тетіївський) район, Горошківська сільська рада, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія КВ № 069236 виданого Тетіївським районним відділом земельних ресурсів та Тетіївською райдержадміністрацією від 03.02.2004 року.

В обґрунтування позову зазначено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відкрилася спадщина на майно, яке складається зокрема із земельної ділянки площею 2,378 га, кадастровий номер: :04:005:0004, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський (Тетіївський) район, Горошківська сільська рада, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія КВ № 069236 виданого Тетіївським районним відділом земельних ресурсів та Тетіївською райдержадміністрацією від 03.02.2004 року. ОСОБА_2 була єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , так як на день його смерті проживала з ним за однією адресою, та фактично прийняла спадщину. Позивачка претендує на цю спадщину, як спадкоємиця за заповітом. Оскільки правовстановлюючі документи на земельну ділянку, який належав спадкодавцю ОСОБА_2 , відсутні, нотаріус відмовила позивачці у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

За вказаних обставин, позивачка не має можливості реалізувати своє право на спадщину.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 16.05.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

У підготовче засідання позивачка ОСОБА_1 не прибула. Представник позивачки адвокат Порхун О.П. надіслала до суду клопотання, в якому просить розгляд справи здійснювати за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Тетіївської міської ради у підготовче засідання не прибув, через канцелярію суду подав клопотання про визнання позову. Разом з тим, просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи подані учасниками справи заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07.12.2022 року (а. с. 8).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яку позивачка, як спадкоємиця за заповітом, прийняла, що підтверджується копією заповіту посвідченого 24.03.2022 року державним нотаріусом Тетіївської районної державної нотаріальної контори Київської області Бурлаченко О.Г. та копією спадкової справи № 318/2024 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 (а. с. 9-10, 39-73).

Із копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія КВ № 069236 виданого Тетіївським районним відділом земельних ресурсів та Тетіївською райдержадміністрацією від 03.02.2004 року встановлено, що земельна ділянка площею 2,378 га, кадастровий номер: :04:005:0004, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський (Тетіївський) район, Горошківська сільська рада, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а. с. 11-12, 49).

Факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день відкриття спадщини підтверджується рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 03.10.2024 року по справі № 940/920/24 встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день відкриття спадщини ( а. с. 79-81).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 22.01.2025 року № 164/02-31, державний нотаріус П`ятої київської державної нотаріальної контори Марцинкевич Л.А. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Тетіївською районною державною нотаріальною конторою Київської області, 24.03.2022 року за реєстровим № 1-285, 1-286 після смерті рідної баби ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка була спадкоємицею свого чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки оригіналу документу, що підтверджує право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2,378 га, кадастровий номер: :04:005:0004, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський (Тетіївський) район, Горошківська сільська рада, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у спадкоємиці немає ( а. с. 27).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 1 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки позивачка позбавлена можливості здійснити своє право на спадкування у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на земельну ділянку, таке право підлягає захисту в судовому порядку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Частинами 1 та 2статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, оцінивши подані позивачем докази, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин, на які посилається позивач.

Отже, з огляду на зазначене, враховуючи наведені вище норми права, оцінивши надані докази, встановивши фактичні обставини справи, а саме, що до спадкового майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , входить земельна ділянка площею 2,378 га, кадастровий номер: :04:005:0004, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський (Тетіївський) район, Горошківська сільська рада, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала її чоловіку ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія КВ № 069236 виданого Тетіївським районним відділом земельних ресурсів та Тетіївською райдержадміністрацією від 03.02.2004 року, її спадкоємцем за заповітом є позивачка, яка в позасудовому порядку позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а будь - яких інших спадкоємців, які б претендували на вказане майно судом не встановлено, тому це право позивачки підлягає захисту судом шляхом його визнання.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 16, 328, 1216, 1218, 1225, 1296 ЦК України, статтями 3, 10, 12, 81, 200, 206, 247,264-268, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Тетіївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку площею 2,378 га, кадастровий номер: :04:005:0004, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський (Тетіївський) район, Горошківська сільська рада, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія КВ № 069236 виданого Тетіївським районним відділом земельних ресурсів та Тетіївською райдержадміністрацією від 03.02.2004 року

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р.В. Самсоненко