Справа № 643/4875/25
Провадження № 2-з/643/43/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2025 суддя Салтівського районного суду міста Харкова Власенко М. В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Павлова В`ячеслава Ігоровича про забезпечення позову у цивільній справі № 643/4875/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Салтівського районного суду міста Харкова перебуває справа № 643/4875/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , у якому позивач просить:

-стягнути зі ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 123720 (сто двадцять три тисячі сімсот двадцять) грн. 42 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 листопада 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода, ОСОБА_2 визнана винною у її скоєнні рішенням суду. Так, власником автомобіля, пошкодженого діями відповідача внаслідок цієї ДТП, є ОСОБА_1 . Страховою компанією здійснено виплату відшкодування позивачеві у сумі 138395,67 грн., проте сума заподіяної шкоди складає 260516,09 грн., у зв`язку з чим позивач звертається до суду з позовом для вирішення питання щодо стягнення з відповідача різниці між сумою страхового відшкодування та вартістю відновлення пошкодженого автомобіля.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова прийнято до розгляду позов ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання, учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті справи.

10 червня 2025 року представник позивача звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова через систему «Електронний суд» з заявою про забезпечення позову, у якій просить вжити заходи забезпечення позову у справі 643/4875/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шляхом:

-накладення арешту на все майно, в тому числі грошові кошти, що належить на праві власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , в межах ціни позову в розмірі 123720 грн. 42 коп.;

-заборони відчуження майна, належного ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на праві власності, в межах ціни позову в розмірі 123720 грн. 42 коп.

Заява зареєстрована судом 12 червня 2025 року.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12 червня 2025 року вищевказаній заяві присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 643/4875/25, провадження № 2-з/643/43/25 та визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Власенка М. В.

Заява, крім викладених у позові обставин, обґрунтована, тим, що відповідачка від відшкодування завданої шкоди ухиляється, вимоги про сплату грошових коштів ігнорує, незважаючи на доведення її вини постановою Московського районного суду м. Харкова від 12.11.2024 у справі 643/13397/24, яка набрала законної сили 22.11.2024 року. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя. На теперішній час достовірно невідомо про наявність у власності відповідача будь-якого майна. З огляду на обставини справи, представник позивача вважає за доцільне застосувати такий захід забезпечення позову як накладення арешту на все майно, в тому числі грошові кошти, які знаходяться на рахунках відкритих у банківських установах України на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , та заборони відчуження майна в межах ціни позову 123720 грн. 42 коп. Зазначені заходи забезпечення позову, як зазначає представник позивача, є співмірними із позовними вимогами, що викладені у позовній заяві.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, встановив таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства слідує, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Матеріалами справи підтверджується існування між сторонами спору щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У заяві про забезпечення позову представник позивача зазначає таке: «На теперішній час достовірно невідомо про наявність у власності відповідача будь-якого майна.».

Отже, заявником не надано доказів на підтвердження перебування у власності відповідача будь-якого майна (довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тощо) на день подання заяви про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову.

Суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Оскільки до заяви про забезпечення позову не додано доказів на підтвердження права власності на день її подання, суд позбавлений можливості встановити наявність у відповідача будь-якого майна, факт одноособового володіння будь-яким майном.

Щодо вимоги про накладення арешту на грошові кошти суд зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої статті 150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно (активи) або грошові кошти неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (крім ліквідації банку за рішенням його власників), а також на майно (активи) або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням.

У даному випадку позивач звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Представник позивача просить суд накласти арешт на грошові кошти, що належать відповідачу, однак не зазначає інформації про наявність у останнього банківських рахунків, їх вид та призначення, місце розміщення, що позбавляє суд можливості перевірити відповідність виду забезпечення, про який просить позивач, позовним вимогам та відповідно їх співмірність.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що накладення арешту на грошові кошти відповідача, навіть в межах суми позову, може стати наслідком порушення вимог частини четвертої статті 150 ЦПК України.

Крім цього, суд зазначає, що представник позивача просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без обґрунтування підстав вважати, чому в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зважаючи на зміст позовних вимог.

Заявником не надано суду доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не надано доказів, що забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогам.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, характер спірних правовідносин, оцінивши надані докази та обґрунтування поданої представником заяви, суд доходить висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Разом з цим, суд зазначає, що позивач або його представник не позбавлений можливості подавати суду докази, а також заявляти клопотання про забезпечення позову у порядку, встановленому процесуальним законом.

Керуючись ст. 149 154, 260, 353 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Павлова В`ячеслава Ігоровича про забезпечення позову у цивільній справі № 643/4875/25 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 17 червня 2025 року.

Суддя Михайло ВЛАСЕНКО