П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року м. Київ

Справа № 760/5920/24

Провадження: № 22-ц/824/9533/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Панасюк Христини Миколаївни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»

на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Зуєвич Л. Л.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

У березня 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.10.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 100935750 в електронній формі, відповідно до порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». За умовами вказаного договору відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 5 000 грн зі сплатою комісії та процентів за користування кредитом загальним строком 08.02.2023 року, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку. 28.02.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 92-МЛ/Т, в тому числі, за кредитним договором № 100935750 від 26.10.2022 року. Згідно розрахунку заборгованості, переданого позивачу первинним кредитором - ТОВ «Мілоан», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 100935750 від 26.10.2022 року складає 19 956 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4 650 грн, заборгованість за відсотками - 14 356 грн, заборгованість за комісією - 950 грн. Позивачем було надіслану відповідачу досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості вих. № 22358727 від 06.12.2023 року, однак вказана вимога залишена ОСОБА_1 без виконання. За наведених обставин, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просило суд стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором № 100935750 від 26.10.2022 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 січня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Панасюк Х. М. в інтересах ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність факту надання відповідачу кредиту за кредитним договором № 100935750 від 26.10.2022 року. Надане представником позивача платіжне доручення, що підтверджує перерахування коштів за кредитом, містить усі необхідні реквізити, а отже, може вважатися первинним документом. Вказувала, що відсутність в матеріалах справи виписки по особовому рахунку відповідача, не спростовує наявність заборгованості перед банком у визначеному відповідно до розрахунку розмірі. Крім того, відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення, 10.11.2022 року позичальником було здійснено часткове погашення заборгованості на загальну суму 950 грн.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 12 травня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

За правилом ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України та ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 26.10.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису підписано договір про споживчий кредит № 100935750.

Згідно з п. 1.1. договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 1.4. договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.

Комісія за надання кредиту: 950,00 грн, яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (пункт 1.5.1. договору).

Сума (загальний розмір) кредиту становить 5 000 грн (п. 1.2.). Строк кредитування на 105 днів з 26.10.2022 року (п. 1.3.); проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1 500 грн, які нараховуються за ставкою 2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.5.2.); проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 13 500 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.3.). Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 *24 (п. 2.1.). Цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника (п. 6.1.) (а.с. 15-20).

Відповідно до паспорта споживчого кредиту № 100935750 сума кредиту 5 000 грн, строк кредитування 105 днів, пільговий період 15 днів, процентна ставка у пільговий період 2 % за кожен день користування кредитом, стандартна ставка 3 % за кожен день користування кредитом (а.с. 22).

Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що відповідач підписав акцепт договору аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора W23475, 26.10.2022 року (а.с. 24).

ТОВ «Мілоан» переказало кошти у розмірі 5 000 грн на рахунок № НОМЕР_2 , що підтверджується платіжним дорученням 53219451 від 26.10.2022 року (а.с.23).

Анкета-заява на кредит № 100935750 від 26.10.2022 року містить докладну інформацію щодо ОСОБА_1 , зокрема, дату його народження, ідентифікаційний номер, серію та номер паспорта, адресу реєстрації і адресу проживання, номер мобільного телефону, соціальний статус, місце роботи, поетапний процес оформлення та розгляду заяви (а.с. 14).

З картки обліку виконання договору за кредитним договором № 100935750 від 26.10.2022 року відповідача ОСОБА_1 , сума заборгованості становить 19 956 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 4 650 грн, прострочена заборгованість за процентами становить 14 356 грн, прострочена заборгованість за комісією становить 950 грн (а.с. 25).

Відповідно до договору відступлення прав вимоги № 92-МЛ/Т від 28.02.2023 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали даний договір про те, що кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників (а.с. 28-32).

Відступлення прав вимоги також підтверджується платіжною інструкцією № 70321, актом приймання-передачі реєстру боржників від 28.02.2023 року, витягом з реєстру боржників (а.с. 33-35).

Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 92-МЛ/Т від 28.02.2023 року, вказаний кредитний договір № 100935750 від 26.10.2022 року, де боржником є ОСОБА_1 (а.с. 33).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок ОСОБА_1 . На підтвердження надання кредиту ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надано копію платіжного доручення 53219451 від 26.10.2022 року на суму 5 000 грн, яке підписано посадовою особою ТОВ «Мілоан» з прикладенням печатки товариства, копія вказаного платіжного доручення не містить відмітки банку або іншої уповноваженої установи про проведення платежу. Саме по собі існування договору № 100935750 від 26.10.2022 року не свідчить про те, що він був виконаний (реалізований), а також про те, що він не виконувався (принаймні частково) позичальником (відповідачем). Не є доказом на підтвердження суми боргу також і витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 92-МЛ/Т від 28.02.2023 року, оскільки не підтверджує здійснення фінансових операцій та не є первинним документом, що підтверджує розмір заборгованості.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Системний аналіз указаних норм закону свідчить про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року № 127/33824/19.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Законом України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Така пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом його підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, положення вказаного законодавства свідчать про те, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються; згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною 5 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставами для обробки персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Матеріалами справи підтверджується, що договір про споживчий кредит № 100935750 від 26.10.2022 року укладений в електронній формі, що відповідає приписам ст. 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону, а саме з боку кредитодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатору W23475, та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (а.с. 15-20).

Із копії кредитного договору та анкети-заяви на кредит № 100935750 від 26.10.2022 року вбачається, що відповідач ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши ТОВ «Мілоан» свої персональні дані, подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору.

Ідентифікація позичальника як споживача фінансових послуг на веб-сайті товариства проведена відповідно до закону, оскільки ОСОБА_1 передав кредитору персональні дані паспорта, ідентифікаційного номера, дані банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, номер телефону, адресу електронної пошти.

На підтвердження укладення кредитного договору, позивач долучив анкету-заяву на кредит № 100935750 від 26.10.2022 року, паспорт споживчого кредиту до договору № 100935750, картку обліку виконання договору, відомість про щоденні нарахування та погашення, довідку про ідентифікацію, платіжне доручення 53219451 від 26.10.2022 року.

З картки обліку виконання договору за кредитним договором № 100935750 від 26.10.2022 року відповідача ОСОБА_1 , здійснено часткове погашення боргу в сумі 950 грнта відповідно сума заборгованості останнього становить 19 956 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 4 650 грн, прострочена заборгованість за процентами становить 14 356 грн, прострочена заборгованість за комісією становить 950 грн (а.с. 25).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що до матеріалів справи не було надано належного доказу, який підтверджує переказ Косинському Р. В. грошових коштів у розмірі 5 000 грн.

Однак, вказане спростовується тим, що на підтвердження виконання ТОВ «Мілоан» зобов`язання за договором про споживчий кредит № 100935750 від 26.10.2022 року, позивачем надано копію платіжного доручення 53219451 від 26.10.2022 року про перерахування на рахунок відповідача коштів в сумі 5 000 грн (а.с. 23).

До того ж номер кредитного рахунку, на який перераховано кошти згідно платіжного доручення, а саме 516875*24, збігається з номером, який зазначений у договорі про споживчий кредит № 100935750 від 26.10.2022 року (п. 2.1. договору). ТОВ «Мілоан» не відкриває карткових рахунків для перерахування кредитних коштів, а лише надсилає суму позики на існуючий рахунок позичальника, який вказується самим позичальником.

Таким чином, ОСОБА_1 не спростував факт надання ним всіх особистих ідентифікуючих даних, даних його платіжної картки, без надання яких і відповідного підтвердження, ознайомлення з відповідними умовами та правилами отримання та повернення кредитних коштів, відповідний кредит не міг бути наданий.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що будь-яких доказів на спростування обставин, що кошти, визначені в електронному договорі у розмірі 5 000 грн надійшли в розпорядження відповідача на належну йому банківську картку, отримання та користування кредитними коштами, а також спростування розміру заборгованості по кредиту, розмір якої відображено у картці обліку виконання договору, відповідач не надав.

Як зазначено вище, у п. 1.5.1. договору сторони погодили, що комісія за надання кредиту: 950 грн, яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанова Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п. 5 Правила про споживчий кредит банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правила про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правила про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом).

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Ураховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості відповідача за кредитним договором № 100935750 від 26.10.2022 року, є помилковими.

Посилання суду першої інстанції на правовий висновок, викладений у постановах Київського апеляційного суду від 10.12.2024 року у справі № 358/131/24 та від 29.11.2024 року у справі № 754/3589/24, є недоречним, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України обов`язковими до застосування є лише висновки, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, колегія суддів зауважує, що з 01.08.2022 року діє Закон України «Про платіжні послуги» від 30.06.2021 року № 1591-IX. На виконання його норм Національний банк України постановою від 29.07.2022 року № 163 затвердив Інструкцію про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг. Вона визначає, зокрема, обов`язкові реквізити платіжної інструкції (платіжного доручення), вимоги щодо їх заповнення. У свою чергу, Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, втратила чинність 01.08.2022 року.

Договір про споживчий кредит № 100935750 укладено 26.10.2022 року, тобто, слід враховувати Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджену постановою Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, якій відповідає платіжне доручення 53219451 від 26.10.2022 року.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до договору відступлення прав вимоги № 92-МЛ/Т від 28.02.2023 року, ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали цей договір про те, що кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників (а.с. 28-32).

Відступлення прав вимоги також підтверджується платіжною інструкцією № 70321, актом приймання-передачі реєстру боржників від 28.02.2023 року, витягом з реєстру боржників (а.с. 33-35).

Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог, вказаний кредитний договір № 100935750 від 26.10.2022 року, де боржником є ОСОБА_1 (а.с. 33).

Отже, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу.

Оскільки ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, однак, відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконав в строки, передбачені графіками погашення кретину, кредит, відсотки за його користування не сплатив, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, до якого перейшло право вимоги, розмір заборгованості станом на дату відступлення прав вимоги за кредитним договором № 100935750 від 26.10.2022 року становить 19 956 грн, яка складається з: 4 650 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14 356 грн - заборгованість за відсотками, 950 грн - заборгованість за комісією.

Відповідачем факту заборгованості та її розміру не спростовано, зустрічних контррозрахунків не надано, відтак колегія суддів доходить висновку про необхідність стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно встановлені фактичні обставини у справі, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню.

За таких підстав, апеляційна скарга Панасюк Х. М. в інтересах ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає задоволенню, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 січня 2025 року скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, а саме про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 100935750 від 26.10.2022 року в розмірі 19 956 грн на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як убачається із матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви товариство сплатило судовий збір у розмірі 3 028 грн, за подання апеляційної скарги - 4 542 грн.

Отже, загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача, становить 7 570 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Панасюк Христини Миколаївни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, адреса: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, 3-й поверх) заборгованість за договором про споживчий кредит № 100935750 від 26.10.2022 року в розмірі 19 956 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура