Справа № 385/669/25
Провадження 2/385/302/25
У Х В А Л А

03.06.2025 року м. Гайворон

Суддя Гайворонського районного суду Кіровоградської області Венгрин М. В., перевіривши позовну заяву Заваллівської селищної ради в особі голови органу опіки та піклування Заваллівської селищної ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Заваллівська селищна рада в особі голови органу опіки та піклування Заваллівської селищної ради звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 в якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з нього, ОСОБА_2 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі усіх видів заробітків (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України - суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо. Також, від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується. Вже на стадії пред`явлення позову позивач повинен довести певне коло фактів, що мають процесуальне значення, мається на увазі доведення фактів наявності передумов права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Порушення вимог підсудності, тобто недотримання правил про те, який суд має розглядати справу, є підставою для скасування судового рішення. Це передбачено, зокрема, статтею 378 Цивільного процесуального кодексу України.

Судом, з метою визначення підсудності справи відповідно до положень ч. 6 та 8 ст. 187 ЦПК України вживались заходи щодо встановлення зареєстрованого місця проживання позивача та відповідача.

Згідно положень ч. 1, 5 ст. 56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

Тобто позивачем в справі є ОСОБА_3 .

З інформації з ЄДДР встановити зареєстроване місце проживання сторін не вдалось.

З відповідей отриманих від органів місцевого самоврядування (остання 02.06.2025) - також.

Крім того, оскільки відповідач, як зазначено в позові є громадянином Туреччини, то дана справа є з іноземним елементом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається Цивільним процесуальним кодексом України, Законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін (стаття 497 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 07.07.2021 у справі № 127/26268/18 зазначив: «У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності. З урахуванням викладеного, на цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, так і спеціальні правила підсудності. Тому суд повинен був з`ясувати питання про те, чи поширюється його компетенція на розгляд даної справи».

Відповідно до частини першої статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі.

Статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Стаття 3 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначає, що якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Згідно ст. 17 Угоди між Україною та Турецькою Республікою «Про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах», що ратифікована Україною і набула чинності 02.05.2004, що регулює питання юрисдикції судів - якщо ця Угода не встановлює іншого, то суди Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати будь-які спори щодо цивільних справ, де відповідач має місце проживання. За позовами до юридичних осіб суди Договірних Сторін є компетентними, де юридична особа має орган управління чи представництво. Якщо існує угода між сторонами, суд або суди Договірних Сторін мають юрисдикцію вирішувати будь-які спори, які виникають або можуть виникнути щодо правових відносин. Коли відповідач оспорює юрисдикцію суду до початку розгляду справи, суд Договірної Сторони припиняє провадження по справі, не дивлячись на те, що він має виключну юрисдикцію.

Отже суду слід керуватись умовами Угоди між Україною та Турецькою Республікою «Про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах».

Підсумовуючи вищевикладене, право позивача - громадянина України на звернення до українського суду з позовом про позбавлення батьківських прав того з батьків, який є громадянином іноземної держави, залежить від наявності в останнього постійного місця проживання на території України, тому позивачу слід надати відомості, які будуть підтверджувати факт, що відповідач має в України постійне місце проживання.

Також слід вказати, що ЦПК України встановлює вимоги до позовної заяви. Зокрема така повинна містити ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету (п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України).

В відомостях про відповідача в позовній заяві зазначено - « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин республіки Туреччина, місце реєстрації та місце проживання невідомі».

Відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача в Україні позовна заява не містить. Відповідно відсутні відомості, що таке місце проживання знаходиться на території, що підсудна Гайворонському районному суду Кіровоградської області.

Тому суд, вважає, що з врахуванням отриманих відповідей позовна заява містить недоліки, які не дозволяють відкрити провадження в справі та підлягають усуненню.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вимога суду про усунення недоліків позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За даних обставин, позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу необхідно надати строк для виправлення зазначених вище недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Також суд звертає увагу на недоліки прохальної частини позовної заяви, в якій міститься вимога позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_2 .

Крім того слід вказати, що за загальним правилом, згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з цим, ч. 10 ст. 28 ЦПК України встановлено, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

У роз`ясненнях, що містяться в узагальненні Верховного Суду України «Практика розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» від 11 грудня 2008 року ( які є чинними) зазначено, що справи про позбавлення батьківських прав є справами позовного провадження, тому ця категорія справ підлягає розгляду за загальними правилами підсудності - відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України (що узгоджується із ст. 27 чинного ЦПК України) за місцем проживання відповідача або одного з них, якщо позов подається до обох батьків (ч. 1 ст. 113 ЦПК) (що узгоджується із ч. 15 ст. 28 чинного ЦПК України). Якщо в одному позові вимоги про позбавлення батьківських прав (та інші вимоги щодо захисту прав дитини) поєднуються з вимогою про стягнення аліментів, такий позов може подаватися за вибором позивача згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК (що узгоджується із ч.1 ст. 28 чинного ЦПК України).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року, у справі № 200/11563/18.

Тобто позов з позовними вимогами про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів може пред`являтись за вибором позивача - як за місцем проживання позивача так і відповідача.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,

у х в а л и в:

позовну заяву Заваллівської селищної ради в особі голови органу опіки та піклування Заваллівської селищної ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - залишити без руху і надати позивачу термін для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі неусунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, така позовна заява підлягатиме поверненню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя: М. В. ВЕНГРИН