РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/18766/24

Провадження № 22-ц/4815/517/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан" про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" (далі - позивач, ТОВ "Діджи Фінанс") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідачка), в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором про споживчий кредит №3497254 від 02.08.2021 у розмірі 43 410 грн 00 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 10 000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками - 32640 грн 00 коп. та заборгованість за комісійними винагородами - 770 грн 00 коп. Крім того, просить стягнути з відповідачки понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн 00 ком та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.08.2021 між ТОВ "Мілоан" та відповідачкою було укладено кредитний договір №3497254. Відповідно до умов вказаного договору банк надав відповідачці кредит в розмірі 10 000 грн 00 коп. Однак взяті на себе зобов`язання згідно з договором відповідачка належним чином не виконала.

11 листопада 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Діджи Фінанс" укладено Договір відступлення прав вимоги № 12Т, за яким ТОВ "Мілоан" на користь ТОВ "Діджи Фінанс" відступлено право вимоги за договором про споживчий кредит №3497254 від 02.08.2021. Згідно з вказаним договором сума боргу перед новим кредитором становить 43410 грн 00 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 10 000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками - 32640 грн 00 коп. та заборгованість за комісійними винагородами - 770 грн 00 коп., які позивач просить стягнути на його користь.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" заборгованість за Договором про споживчий кредит №3497254 від 02.08.2021 у розмірі 43 410 грн 00 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 10 000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками - 32 640 грн 00 коп. та заборгованість за комісійними винагородами - 770 грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп. грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн 00 коп.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2025 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення від 05 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан" про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Сулковський Богдан Павлович, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково на суму 12610,00 гривень

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи, не отримувала ухвалу про відкриття провадження, не знала про дату та час судового засідання, і як наслідок не змогла подати відзив на позов чи з`явитися до суду. Лише після отримання копії заочного рішення у застосунку «Дія» вона дізналася про розгляд справи. Це, на її думку, є грубим порушенням її процесуальних прав.

Крім того, ОСОБА_1 вказує на неправомірність нарахування відсотків за кредитом у сумі 32 640 грн, які позивач просить стягнути. Вона стверджує, що кредитний договір укладався строком на 30 днів, а відповідно до ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону №3498-IX від 22.11.2023, після спливу цього строку жодні відсотки не можуть бути нараховані без укладення додаткового договору між сторонами. ТОВ «Діджи Фінанс» такого договору не надало. Тому вимога про стягнення процентів за понад три роки є необґрунтованою. ОСОБА_1 погоджується лише з частковим стягненням відсотків у розмірі 2 610 грн.

Також зазначила про необхідність перерозподілу судових витрат.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" подало відзив, яким заперечує доводи апеляційної скарги. Узагальнені доводи зводяться до того, що сума відсотків нарахована відповідно до умов договору, що передбачав пролонгацію строку користування кредитом до 60 днів з застосуванням підвищеної процентної ставки (5% на день замість пільгових 0,88%). Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів виходить із того, що сторонами не заперечується факт виникнення спірних правовідносин, а саме укладення кредитного договору, отримання в кредит грошових коштів в зазначеній сумі, порушення обов`язку з її повернення, тому предметом перегляду справи для апеляційного суду є лише сума процентів за кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як встановлено 02 серпня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та відповідачкою було укладено кредитний договір №3497254, відповідно до умов якого позичальник надав відповідачці грошові кошти у сумі 10 000 грн 00 коп.

11 листопада 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Діджи Фінанс" укладено Договір відступлення прав вимоги № 12Т, відповідно до умов якого ТОВ "Мілоан" зобов`язалося відступити ТОВ "Діджи Фінанс" права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а ТОВ "Діджи Фінанс" зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Мілоан" за плату на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до Витягу з Додатку до Договору факторингу №12Т від 11.11.2021 ТОВ "Діджи Фінанс" набуло права грошової вимоги до відповідачки по кредитному договору №3497254 від 02.08.2021 в розмірі 43 410 грн 00 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 10 000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками - 32640 грн 00 коп. та заборгованість за комісійними винагородами - 770 грн 00 коп.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором про споживчий кредит №3497254 від 02.08.2021, сума заборгованості ОСОБА_1 становить 43 410 грн 00 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 10 000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками - 32640 грн 00 коп. та заборгованість за комісійними винагородами - 770 грн 00 коп.

Щодо умов кредитного договору колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 1.1 Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.

Відповідно до п. 1.2-1.7 Договору сума кредиту становить 10 000 грн. 00 коп.

Кредит надається строком на 30 днів з 02.08.2021.

Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 01.09.2021.

Проценти за користування кредитом: 2 640 грн. 00 коп., які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовується у разі користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування (п. 1.6, 2.3.1.2. Договору).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, в т.ч. графіком платежів, а не завуальованими, неоднозначними, умовами, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко вказаного строку кредитування.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Конституційний Суд України у Рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відсутність позову про визнання кредитного договору неукладеного як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З огляду на зміст та тлумачення кредитного договору, нарахування заборгованості за підвищеними процентами поза 30 денним строком кредитування здійснювалась, як міра відповідальності за порушення певних умов кредитного договору.

Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості по відсоткам необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитного договору умовах, якими визначено, що разом до сплати підлягало 12640 грн., тіло кредиту та нараховані за 30 днів користування відсотки 2640 грн., а не завуальованими, двозначними, умовами, які дозволяють кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом та фактично застосовувати санкції за невиконання первинно запропонованих умов.

Виходячи з таких висновків загальний розмір заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача становить 13410 грн. з яких 10000 грн. - тіло кредиту, 2640 грн. відсотки в межах строку кредитування, 770 грн. - неоспорюваної комісії.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості по відсоткам з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 142 ЦПК України).

Відповідно до підпункту б, в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, серед іншого, з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи наведене, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 748,31 грн., а за подання апеляційної скарги з позивача на користь відповідача слід стягнути 2906,88 грн.

Відповідно до частини другої та частини третьої ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Враховуючи часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача слід стягнути 1853,48 грн. витрат понесених на правничу допомогу у суді першої інстанції (13410,00 грн. (задоволені позовні вимоги) х 100 % : 43410,00 грн. (заявлені позовні вимоги) = 30,89% (процент задоволених позовних вимог), 6000,00 грн. (загальні судові витрати на професійну правничу допомогу) х 30,89% : 100% = 1853,48 грн.)

Відповідач просив стягнути на свою користь 10000 гривень витрат понесених на правничу допомогу у даній справі.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи,встановлюється судомна підставі поданих сторонами доказів (договорів,рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 2-6 ст.137 ЦПК України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19), від 31.07.2020 року у справі №301/2534/16-ц (провадження №61-7446св19), додатковій постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року в справі №734/2313/17 (провадження №61-7550св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Встановлено, що правову допомогу відповідачу ОСОБА_1 в суді першої та апеляційної інстанції надавало Адвокатське Бюро "СУЛКОВСЬКИЙ БОГДАН ТА ПАРТНЕРИ" в особі директора адвоката Сулковського Богдана Павловича, на підставі: договору про надання правничої допомоги від 03 грудня 2023 року та додатку №3 до договору від 19 лютого 2025 року, якими визначена вартість робіт 10000 гривень.

Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) від 19 лютого 2025 року АБ надало, а Клієнт отримала послуги вартістю 10000 гривень, що включають: попереднє ознайомлення та опрацювання матеріалів; надання юридичних консультацій; аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики; підготовка та написання заяви про перегляд заочного рішення; підготовка та написання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, апеляційний суд вважає обґрунтованими вимоги відповідача про стягнення з позивача 6000,00 грн. понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, з яких до стягнення підлягає 4146,60 грн. пропорційно до відхилених позовних вимог (6000,00 грн. х 69,11% : 100% = 4146,60 грн).

Частиною 10 статті 141 ЦПК України встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2158,57 грн. судового збору (2906,88-748,31), а також 2293,12 витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Сулковським Богданом Павловичем задовольнити.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан" про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" заборгованість у розмірі 13410,00 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2158 гривень 57 копійок та понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 2293 гривні 57 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.