ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2501/25 Справа № 175/4516/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Ткаченко І.Ю.,

суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з уточненим позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В подальшому правонаступником позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі ТОВ «ФК «Форінт»), а відповідачами окрім ОСОБА_1 , також були визначені ОСОБА_2 , в інтересах якої діє Даниленко Т.С.

04 вересня 2024 року позивачем ТОВ «ФК «Форінт» було змінено предмет позову.

18 листопада 2024 року позивачем ТОВ «ФК «Форінт» було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно, а саме: житловий будинок літ. А з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 203,4 кв.м, житловою площею 79,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, який розташований на земельній ділянці, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048, право власності на яке зареєстровано, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 грудня 2017 року, посвідченого ПН ДМНО Буцьких О.О. за реєстровим №2999, за ОСОБА_2 та земельну ділянку, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, право власності на яке зареєстровано, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 грудня 2017 року, ПН ДМНО Буцьких О.О. за реєстровим №3002, за ОСОБА_2 .

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року скасувати та постановити нову, якою його заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов хибних висновків про те, що заявлені заходи забезпечення позову є неспівмірними з ціною позову. Окрім цього, судом першої інстанції не були враховані обставини недобросовісної поведінки родичів боржника стосовно предмету іпотеки, які полягали, зокрема, у протиправному виведенні нерухомого майна з-під іпотеки та подальшим переоформленням цього майна на іншу особу, з кінцевим оформленням нерухомості на малолітню родичку (дочку рідної сестри) іпотекодавця.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 травня 2025 року справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

12 травня 2025 року адвокат Шевкова К.І яка діє в інтересах за ОСОБА_2 надала додаткові пояснення в яких вказала про відсутні підстав для забезпечення позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Форінт» про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві не обґрунтовано необхідність та відповідність забезпечення позову. Не зазначено, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказані заходи забезпечення позову, також не зазначено обставини та не надано доказів, які б свідчили про те, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі не вжиття цих заходів забезпечення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Регламентації інституту забезпечення позову в цивільному процесуальному праві присвячені статті 149-159 ЦПК України.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно, забороною вчиняти певні дії.

Пленум Верховного Суду України в пункті 4 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

За своєю правовою природою інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічні висновки містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18 та відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт,чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладена генеральна кредитна угода №К-Д 014/02-40/925, в рамках якої укладено між цими сторонами кредитний договір №К-Д 014/02-40/925/1 та додаткова угода №К-Д 014/02-40/925/1/1, за умовами яких ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 156000 доларів США строком на 84 місяці до 26 червня 2015 року та взяв на себе зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14,75% річних, здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту.

З метою забезпечення кредитного договору між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №014/02-40/1831. Предметом іпотеки є житловий будинок загальною площею 203,4 кв.м та земельна ділянка площею 1000 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 і власником яких був саме ОСОБА_1 .

Так, між сторонами виник спір щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок літ. А з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 203,4 кв.м, житловою площею 79,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, який розташований на земельній ділянці, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048, та земельну ділянку, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4.

Справа за вказаним позовом на судовому вирішенні перебуває з 2013 року .

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2008 року №К-Д 014/02-40/925/1 в розмірі 2744100,96 грн, з яких: тіло кредиту 157808,25 доларів США, заборгованість за простроченими відсотками 106999,9 доларів США, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту 4504,63 доларів США та заборгованість по пені за простроченими відсотками 12883,1 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно до договору іпотеки від 27 червня 2008 року №014/02-40/1831, а саме: житловий будинок загальною площею 203,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 1000 кв.м, що належать ОСОБА_1 шляхом продажу в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 933810 грн вказаного предмету іпотеки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з правом укладання від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2014 року скасовано. У задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Колегія суддів зауважує, що у задоволенні позову було відмовлено у зв`язку із тим, що з 15 липня 2013 року власником житлового будинку загальною площею 203,4 кв.м та земельної ділянки площею 1000 кв.м, що знаходяться по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , яка не залучена до участі у справі.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У заяві про зміну предмету позову яка прийнята ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2024 року заявлені до відповідачів

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , позовні вимоги сформовані наступним чином: відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності ОСОБА_1 , на: 1) житловий будинок літ. А з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 203,4 кв.м, житловою площею 79,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, який розташований на земельній ділянці, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048; 2) земельну ділянку, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4. 2. Звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: житловий будинок літ. А з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 203,4 кв.м, житловою площею 79,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, який розташований на земельній ділянці, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048, та земельну ділянку, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, що належить на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ТОВ «ФК «Форінт» за Кредитним договором №К-Д 014/02- 40/925/1 від 27 червня 2008 року в сумі 264808,15 доларів США, з яких: - 157808,25 доларів США заборгованості за тілом кредиту; - 106999,9 доларів США заборгованості за простроченими відсотками. Визначити спосіб реалізації Предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів по ціні предмета іпотеки, що визначатиметься при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 509/2765/19 наголошено, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року в справі № 201/9686/23.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначила, що при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у cправі № 908/2382/21 вказано, що «за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам».

Дослідивши матеріали справи, доводи приведені у заяві про забезпечення позову та в апеляційній скарзі, взявши до уваги той факт, що після укладання договору іпотеки 27 червня 2008 року предмет іпотеки перейшов у власність ОСОБА_3 15 липня 2013 року, який наразі належить ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 21 грудня 2017 року, в інтересах якої діє ОСОБА_3 , колегія суддів приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та накладення арешту на належне ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , нерухоме майно, у зв`язку з очевидною наявною загрозою утруднення або неможливості виконання рішення суду. Оскільки у сторони відповідача є можливість в черговий раз розпорядитися об`єктом нерухомого майна, що унеможливить виконання рішення в майбутньому в разі задоволення позовних вимог.

Також не можна залишити без уваги ряд судових рішень які наявні у ЄДРСР та стосуються вказаного вище майна та відповідачів.

Обраний вид забезпечення позову є адекватним, пропорційним, співмірним до позовних вимог і не буде надмірним тягарем для ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 не призведе до невиправданого обмеження майнових прав, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування майном, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Колегія суддів звертає увагу, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Вжиті заходи забезпечення позову будуть достатнім інструментом забезпечення ефективності судового захисту, забезпечить баланс прав та обов`язків сторін у справі та усуне можливі подальші судові спори.

Крім того, колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є лише тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на випадок, коли відповідачі діятимуть недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст .ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про забезпечення позову - задовольнити.

До набрання законної сили рішенням суду у справі № 175/4516/13-ц накласти арешт на нерухоме майно, а саме: житловий будинок літ. А з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 203,4 кв.м, житловою площею 79,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, який розташований на земельній ділянці, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048, право власності на яке зареєстровано, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких О.О. за реєстровим №2999, за ОСОБА_2 та земельну ділянку, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, право власності на яке зареєстровано, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких О.О. за реєстровим №3002, за ОСОБА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Вступну та резолютивну частини проголошено 18 червня 2025 року.

Повний текст постанови складено 19 червня 2025 року.

Судді: