ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 645/4922/24
Номер провадження 22-ц/818/1544/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2024 року в складі судді Спесивцева О.В. по справі № 645/4922/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення житлового приміщення з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення житлового приміщення з-під арешту.

Позов мотивовано тим, що вона є власницею 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2022 року по справі № 645/6345/19.

Цим же рішенням визнано право власності на 1/3 частину вказаної квартири за адресою: АДРЕСА_1 за її сином ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті сина вона звернулась до нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, яким було відкрито спадкову справу № 400/2022, проте оформити спадщину вона не має можливості у зв`язку з наявністю обтяжень щодо спадкового майна.

В подальшому нею було подано позов про звільнення квартири з-під арешту, проте рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 червня 2024 року по справі № 645/6220/23 її позов залишено без задоволення, зокрема, у зв`язку з тим, що з 24 листопада 2020 року особою, в інтересах якої була накладена заборона на відчуження квартири є не ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а ОСОБА_2 , якого не було залучено до участі у справі.

Вказувала, що право власності боржника ОСОБА_4 припинено на підставі рішення суду про визнання угоди купівлі-продажу недійсною в 2008 році.

Вона позбавлена можливості в повній мірі розпоряджатись та користуватись належним їй нерухомим майно, у зв`язку з чим просила звільнити з-під арешту квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки до участі у справі не залучено особу в інтересах якої встановлено обтяження: ОСОБА_3 або його правонаступників та особа, майно якої обтяжуються: ОСОБА_5 .

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 24 грудня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Авілова Олена Михайлівна, подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне дослідження письмових доказів та встановлення обставин, що мають значення для справи, просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позов пред`явлено до належного відповідача, оскільки особами, які неправомірно перешкоджають їй у реалізації права власності є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , неіснуючі права яких обтяжено, в тому числі в інтересах загиблого ОСОБА_3 .

Станом на 21 листопада 2024 року наявні два записи про обтяження спірної квартири :

- № 51127364, який вчинено 16 березня 2011 року державним реєстратором Департаменту реєстрації ХМР Прокопенко О.О. на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова № 2-174/11 від 22 лютого 2011 року (суддя Горпинич О.В.). Вид обтяження: заборона на нерухоме майно; особа майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_4 ;

- № 51127446, який вчинено 20 травня 2013 року державним реєстратором Департаменту реєстрації ХМР Прокопенко О.О. на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова № 2/645/543/13 від 14 травня 2013 року (суддя Алфьорова Т.М.). Вид обтяження: арешт нерухомого майна, особа в інтересах якої встановлено обтяження: ОСОБА_3 ; особа майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_5 .

Між тим, право власності ОСОБА_4 на частину спірної квартири було припинено на підставі рішення суду від 17 лютого 2022 року, яким скасовано відповідний запис про державну реєстрацію права приватної власності, а ОСОБА_3 - у зв`язку з його смертю. Наявні обтяження порушують її права як на оформлення спадщини, так і в цілому право власності.

Вказувала, що ухвалою Фрунзенським районним судом міста Харкова від 25 червня 2024 року по справі № 634/6345/19 було замінено сторону стягувача з ОСОБА_3 на неї, а також встановлено, що вона прийняла спадщину після ОСОБА_3 .

Нею не заявлено вимоги про визнання права власності, що може порушити права інших осіб, а вона звернулася за звільненням належного їй та її загиблому сину нерухомого майна з-під арешту.

ОСОБА_4 був відповідачем у справі № 645/6220/23 за її позовом про звільнення майна з-під арешту, проте судом визнано його неналежним відповідачем, а належним - ОСОБА_2 .

Наразі ОСОБА_2 є відповідачем по даній справі, проте суд вважає його неналежним відповідачем, а належним - ОСОБА_5 без жодних правових підстав.

Інші учасники справи рішення суду не оскаржили, правом на подання відзиву не скористались.

У судове засідання апеляційного суду сторони-учасник судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 05 червня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_1 - повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 22 січня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с.101-102), крім того про день, час та місце судового засідання ОСОБА_1 повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с.100);

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Авілова О.М. отримала 14 січня 2025 року в електронному кабінеті (а.с.98);

ОСОБА_2 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 24 січня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с.114-115), крім того про день, час та місце судового засідання ОСОБА_2 повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с.99).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 червня 2008 року визнано за ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_3 право користування квартирою АДРЕСА_2 , та зобов`язано орган приватизації житлового фонду «Харківський домобудівельний комбінат» внести їх до свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 . (а.с.9-13).

Додатковим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 березня 2010 року по справі № 2-160/08 зобов`язано Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради видати нове свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 ; внести відомості про власників квартири, власниками квартири АДРЕСА_2 вважати: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.14-15).

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2011 року по справі № 2-174/11 за заявою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, зняття з реєстрації та виселення з квартири шляхом накладення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_2 (а. с. 8).

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2014 року було роз`яснено додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 березня 2010 року та зазначено, що власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , право власності визнається за вказаними особами.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 вересня 2010 року додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2010 року скасовано в частині зобов`язання Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради видати нове свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , внести відомості про власників зазначеної квартири. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішенням Фрунзенского районного суду м. Харкова від 23 вересня 2015 року визнано недійсним договір іпотеки № 223 від 19 лютого 2007 року, укладений між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 .

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2022 року по справі № 645/6345/19:

- скасовано запис про державну реєстрацію права приватної власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 , здійснений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трощій І.В. 26 лютого 2007 року на підставі договору купівлі-продажу, р. № 218;

- визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 ;

- визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 ;

Звільнено нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , з- під арештів та обтяжень:

-на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія номер 44746228, виданої 15 вересня 2014 року Московським ВДВС ХМУЮ (номер запису про обтяження: 7030153 у спеціальному розділі) щодо боржника ОСОБА_4 ;

-на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія номер ВП НОМЕР_1, виданої 19 серпня 2013 року Московським ВДВС ХМУЮ (номер запису про обтяження: 2220687 у спеціальному розділі) щодо боржника ОСОБА_4 ;

-на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія номер 39399893, виданої 19 серпня 2013 року Московським ВДВС ХМУЮ (номер запису про обтяження: 22008613 у спеціальному розділі) щодо боржника ОСОБА_4 (а.с.16-21).

Відповідно до вказаного рішення ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2020 року відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» замінено на ОСОБА_2 у зв`язку з переходом до останнього прав кредитора відповідно до Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 30 жовтня 2020 року за кредитним договором № 159-04-И від 19 лютого 2007 року між ОСОБА_4 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Відповідно до наданого позивачем Витягу з Державного реєстру речових прав від 18 липня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, належить по 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова суду від 17 лютого 2022 року по справі № 645/6345/19 (а.с. 22-25).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна станом на 21 листопада 2024 року наявні записи про обтяження квартири АДРЕСА_2 :

- № 51127364, який вчинено 16 березня 2011 року державним реєстратором Департаменту реєстрації ХМР Прокопенко О.О. на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова № 2-174/11 від 22 лютого 2011 року (суддя Горпинич О.В.). Вид обтяження: заборона на нерухоме майно; особа майно/права якої обтяжуються - ОСОБА_4 ;

- № 51127446, який вчинено 20 травня 2013 року державним реєстратором Департаменту реєстрації ХМР Прокопенко О.О. на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова № 2/645/543/13 від 14 травня 2013 року (суддя Алфьорова Т.М.). Вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа в інтересах якої встановлено обтяження: ОСОБА_3 ; особа майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_5 (а.с. 56-58).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 32).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина 2 статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)).

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина 6 статті 367 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20 (провадження № 61-6922св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21 (провадження № 61-6090св23)).

Позивачка, звертаючись до суду з позовом, зазначала єдиним відповідачем за своїм позовом ОСОБА_2 .

Між тим, як вбачається з матеріалів справи відповідно до рішення суду власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Також, відповідно до витягу з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна станом від 21 листопада 2024 року спірну квартиру 20 травня 2013 року на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова № 2/645/543/13 від 14 травня 2013 року обтяжено арештом саме як майно ОСОБА_5 .

Отже, зазначена особа є співвласником спірного майна, проте позивачка не дотрималася вимог ЦПК та не вжила заходів про залучення вказаної особи до участі у справі.

Відомості про спадкоємців іншого співвласника ОСОБА_3 (матеріали спадкової справи тощо) також до суду першої інстанції подані не були.

Встановивши, що при зверненні до суду ОСОБА_1 невірно визначила суб`єктний склад учасників справи, зокрема не залучила в якості відповідача боржника - ОСОБА_5 , що унеможливило правильне встановлення фактичних обставин та вирішення спору по суті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Оскільки саме у межах розгляду справи за участі належного відповідача суд вирішує спір по суті, надає оцінку правовим позиціям сторін спору.

Подібна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 205/3695/18 (провадження № 61-12477св21), від 29 березня 2023 року у справі № 462/8376/20 (провадження № 61-513св22).

Доводи ОСОБА_1 про те, що вона вже зверталась до суду з позовом про звільнення майна з - під арешту та за результатами розгляду справи судом було відмовлено у зв`язку з незалученням ОСОБА_2 , а тому позов пред`явлено до належного відповідача є необґрунтованими.

Як вбачається з рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 червня 2024 року, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного суду від 15 травня 2025 року, судом було зазначено про відсутність відомостей про те, хто прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 та коло його спадкоємців , а також про незалучення до участі у справі співвласника квартири ОСОБА_5 .

Між тим, при зверненні з новим позовом вказані недоліки усунуто не було, ОСОБА_5 до участі у справі не залучено, що унеможливлює встановити всі необхідні обставини по справі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 09 червня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина