Справа № 646/8409/21
Провадження № 2/646/1903/2025
УХВАЛА

іменем України

12.06.2025 року Основ`янський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Глоби М.М.,

за участю секретаря судових засідань Борщ Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Надія Юльянівна

встановив:

ОСОБА_1 21.12.2021 року звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати заповіт, складений 26.07.2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований у Спадковому реєстрі за номером 68037942, недійсним.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2021 року, дана позовна заява розподілена судді Власовій Ю.Ю.

Ухвалою суду від 24.12.2021 року відкрито провадження у справі у загальному позовному провадженні, справа призначена до підготовчого судового засідання.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2023 року, дана справа розподілена судді Глобі М.М.

Ухвалою суду від 14.02.2023 року справа прийнята до провадження за правилами загального позовного провадження, справа призначена до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 24.07.2023 року справа призначена до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 30.10.2023 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 10.01.2024 року провадження по справі поновлено, призначено до судового засідання.

Ухвалою суду від 05.03.2024 року по справі повторно призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду віл 31.10.2024 року провадження по справі поновлено, призначено судове засідання.

18.02.2025 року в судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце його проведення повідомлялась завчасно та належним чином шляхом направлення повістки за зазначеною у позові адресою, конверт повернувся без вручення з приміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», про поважність причин неявки суд не повідомила.

24.04.2025 року в судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце його проведення була повідомлена завчасно та належним чином, шляхом направлення SMS повідомлення на зазначений в заяві про отримання судової повістки в електронній формі (а.с. 30) номер телефону. Згідно довідки про доставку SMS, SMS-повістка на судове засідання була доставлена позивачу о 17 год. 52 хв. 18.02.2025 року. Крім того, позивач повідомлялася шляхом направлення повістки за зазначеною у позові адресою, конверт повернувся без вручення з приміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

12.06.2025 року в судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце його проведення була повідомлена завчасно та належним чином, шляхом направлення SMS повідомлення на зазначений в заяві про отримання судової повістки в електронній формі (а.с.30) номер телефону. Згідно довідки про доставку SMS, SMS-повістка на судове засідання була доставлена о 09 год. 20 хв. 28.04.2025 року. Крім того, позивач повідомлялася шляхом направлення повістки за зазначеною у позові адресою, конверт повернувся без вручення з приміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Пікарєва К.К. у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі та без участі відповідача.

Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.

У відповідності до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Як зазначено у ч. ч. 1, 2, 5 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 257 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду з правом на компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 5 ст. 142 ЦПК України), а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч. 2 ст. 257 ЦПК України).

Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Крім того, слід зазначити, що Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Крім того, суд звертає увагу, що аналіз наведених вище норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України, суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20.09.2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 24.10.2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 28.02.2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 22.05.2019 року у справі № 310/12817/13, від 06.06.2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 20.06.2019 року у справі № 522/7428/15, від 26.09.2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 07.10.2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 27.03.2020 року у справі № 522/22303/14-ц, від 21.11.2019 року у справі № 199/7514/18-ц, від 21.09.2020 року у справі №1141/18-ц.

У зазначеній справі достовірно встановлено, що позивач неодноразово був повідомлений належним чином про час та місце проведення судових засідань 18.02.2025 року, 24.04.2025 року та 12.06.2025 року відповідно.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що систематичне відкладення справи є недоцільним та порушує принцип розумності строків.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги імперативність норм, викладених у ст. 257 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Н.Ю.

Одночасно суд роз`яснює, що згідно ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно, що в свою чергу свідчить про відсутність перешкод у позивача у доступі до правосуддя.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 13, 223, 257, 259-261, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Надія Юльянівна - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя -