Справа № 585/550/24
Номер провадження 2-др/585/6/25
У Х В А Л А

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Цвєлодуб Г.О.,

секретаря судового засідання Салій О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни заяву представника позивача адвоката Мороз Л.О. про винесення додаткового рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої як представник позивача діє адвокат Мороз Леся Олексіївна, до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокатом Мороз Л.О. подано заяву про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі, в якій остання вказує, що виникла необхідність в ухваленні додаткового рішення, оскільки за змістом позовної заяви було зазначено про перебування у постійному користуванні усієї земельної ділянки під будинком, однак не було про це заявлено окремо позовну вимогу. З огляду на вказане, представник позивача просить визнати за ОСОБА_1 за набувальною давністю право власності на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2498 га (кадастровий номер :03:038:0001), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засіданні сторони не з`явилися, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 липня 2024 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , і складаються з житлового будинку літ. «А», загальною площею 44,4 кв. м., жилою площею 20,6 кв. м., сараю літ. «Б», літньої кухні літ. «В», гаражу літ. «Г», прибудови літ. «г», погрібу літ. «п/г».

Вказане рішення суду набрало законної сили 03.09.2024 року.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Додатковими судовими рішеннями є додаткові рішення, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази або вирішені не всі клопотання.

Частина 1 статті 270 ЦПК України встановлює вичерпний перелік випадків у яких може бути ухвалене додаткове рішення.

Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Головне значення додаткового рішення полягає в забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом у наслідок неналежного виконання вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати;7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (стаття 263 ЦПК України).

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов`язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення.

Додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Таким чином, суд розглядає справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та не може виходити за їх межі з власної ініціативи.

У постанові від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду висловило позицію, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом. Однак, через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі при прийнятті додаткового рішення скасовувати чи змінити первісне рішення, проте він має право виправити деякі його недоліки.

Відповідно до роз`яснень п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі`додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, що воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Беручи до уваги те, що під час ухвалення рішення Роменським міськрайонним судом Сумської області від 25 липня 2024 року, розглянуто всі позовні вимоги позивача, зазначені в позовній заяві, дана оцінка всім доводам та доказам, які надав позивач.

При цьому, позивачем не було заявлено вимогу щодо визнання права власності за набувальною давністю на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2498 га (кадастровий номер :03:038:0001), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Оцінка вартості земельної ділянки не подавалась, судовий збір за таку позовну вимогу не сплачувався.

Враховуючи, що представником позивача адвокатом Мороз Л.О. у заяві про винесення додаткового рішення не зазначено жодної із підстав, викладених у ст. 270 ЦПК України, який є вичерпним, для ухвалення додаткового рішення, а також ці підстави не встановлені судом та винесення додаткового рішення призведе до зміни суті основного рішення, тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки його вимоги не ґрунтуються на вимогах закону.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для ухвалення додаткового рішення, оскільки судом при винесенні рішення вирішено питання щодо усіх позовних вимог позивача, заявлена вимога про визнання права власності за набувальною давністю на ? частку земельної ділянки у позовній заяві позивача по справі № 585/550/24 не пред`являлась, тому відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення з цього питання.

Керуючись ст.270 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Мороз Л.О. про винесення додаткового рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої як представник позивача діє адвокат Мороз Леся Олексіївна, до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Роменського міськрайонного суду Г. О. Цвєлодуб