Номер провадження: 22-ц/813/565/25
Головуючий у першій інстанції Косіцина В.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеса від 25 серпня 2023 року, постановленого під головуванням судді Косіциної В.В., повний текст рішення складений 25 серпня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органу державної влади, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доГоловного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органу державної влади, в якому просив зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області стягнути з рахунку Головного Управління Пенсійного фонду в Одеській області на свою користь кошти у розмірі 230 000 грн. в якості компенсації за завдану шкоду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у справі № 420/7854/21 задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 . Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови в підготовці та надані до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства України, які викладені у листі №А-10304/22 від 22.04.2021 року. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 19 листопада 2019 року.

На підставі вказаного рішення Департаментом персоналу Міністерства внутрішніх справ України на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області було направлено Довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 07 вересня 2021 року за вих. № 22/6-5356.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області з повідомленням про зміни у грошовому забезпеченні для перерахунку пенсії, однак у перерахунку пенсії йому було відмовлено.

Позивач вважає, що своїми діями відповідач завдав йому шкоду, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 25 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 залишений без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 04 вересня 2023 року подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не надано до суду заперечень щодо перерахунків та розрахунку пенсії, оскільки не взяв до уваги, надану до суду, крім розрахунку шкоди, заяву щодо нарахування та виплати ГУПФУ в Одеській області пенсії не в повному обсязі.

Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, не виконане рішення суду за виконавчим провадженням №69741936 з примусового виконання виконавчого листа №420/2827/22.

Одночасно, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про постановлення окремої ухвали, в якій просив постановити окрему ухвалу щодо порушення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області приписів постанови КМ України №713 від 14.07.2021 року за пенсійною справою № N/A - 16800 (МВС).

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , представник Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, рішення залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Протоколом автоматизованого розподілу від 04 вересня 2023 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Дришлюка А.І. для розгляду справи (а.с. 220 т. 1).

Ухвалою Одеського апеляційного суд від 11 вересня 2023 року провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було відкрито, з зазначенням того, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи (а.с. 221-222 т. 1).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 23 квітня 2025 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С., у зв`язку з відрахуванням судді Дришлюка А.І. зі штату суду (а.с. 1 т. 2).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 29 квітня 2025 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 4 т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 травня 2025 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 прийнята до провадження (а.с. 5 т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 червня 2025 року справа призначена до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 9 т. 2).

19 липня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року №3831-IX. (далі по тексту Закон № 3831-IX).

Відповідно п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 3831-IX установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 3831-IX) визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга подана до набрання чинності Законом № 3831-IX, а саме 04.09.2023 року.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ, пенсію якому призначено відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

13 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив визнати дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови повідомити Пенсійний фонд України про зміни в грошовому забезпеченні з метою здійснення перерахунку йому пенсії протиправними та зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повідомити Пенсійний фонд України про зміни в грошовому забезпеченні (з 11.11.2015 року) з метою здійснення перерахунку пенсії (пенсійна справа N7А - 16800(МВС) з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у справі № 420/7854/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений. Визнані протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови в підготовці та надані до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства України, які викладені у листі №А-10304/22 від 22.04.2021 року. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 19 листопада 2019 року.

На підставі вказаного рішення Департаментом персоналу Міністерства внутрішніх справ України на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області було направлено Довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 0 вересня 2021 року за вих. № 22/6-5356.

02 грудня 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області з повідомленням про зміни у грошовому забезпеченні з метою здійснення перерахунку пенсії, в якому просив здійснити перерахунок його пенсії з урахуванням вимог кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 року та довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії № 22/6-5356 від 07.09.2021 року.

Листами від 17.12.2021 року та 13.01.2022 року Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області надало позивачу відповідь, в яких зазначило про відсутність правових підстав для проведення перерахунку пенсії позивача у зв`язку з тим, що частковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 року, визнано протиправним та скасовано пункт 3 Постанови № 103. Постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1088 «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян» зазначений пункт виключено, інших рішень уряду про умови і порядок проведення перерахунку пенсій не приймалося, тому для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 правових підстав не має.

08 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у перерахунку моєї пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01 грудня 2019 року перерахунок основного розміру моєї пенсії за пенсійною справою N/А-16800 (МВС).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2022 року (справа № 420/2827/22) адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений. Визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення від 07.09.2021 № №22/6-5356 виданої Департаментом персоналу Міністерства внутрішніх справ України та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення від 07.09.2021 №22/6-5356 виданої Департаментом персоналу Міністерства внутрішніх справ України, з урахуванням раніше виплачених сум.

Вказане рішення суду набрало законної сили 14 червня 2022 року та було направлено до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області до виконання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача, а також судом зазначено, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у позові.

Однак с таким висновком колегія суддів не погоджується за наступних підстав.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Згідно ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення суду незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

При визначенні питання належності спору до юрисдикції суду, постає два питання: по-перше, чи підлягає спір вирішенню судами, тобто чи є він юридичним в розумінні статті 124 Конституції України, якщо так, то до юрисдикції якого суду належить вирішення такого спору.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Відповідно до частини першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба є діяльністю на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що на час звернення до суду (позов надійшов до суду 19 серпня 2022 року) ГУ ПФУ не було виконано рішення Одеського окружного адміністративного суду та не здійснено перерахунок його пенсії на підставі Довідки № 22/6-5356 від 07.09.2021 року, у зв`язку із чим йому завдано матеріальну шкоду, яка виражається у вигляді упущеної вигоди та становить 218 075 грн. Одночасно з позовом позивачем був наданий розрахунок шкоди, в кому позивач зазначав, що «матеріальна шкода (упущена вигода) становить: 144800 грн. + 28888 грн.+44323 грн. =218 075 грн., з них: 144 864 грн. упущена вигода; 28 888 грн. недоплачена пенсія; 44 323 грн. недоплачена індексація.

Предметом цього позову є зокрема вимога про стягнення із ГУ ПФУ у Одеській області за рахунок коштів Державного бюджету України упущеної вигоди.

Підставою заявлених позовних вимог (обставини, якими обґрунтовані вимоги) є встановлення рішенням Одеського окружного адміністративного суду, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління пенсійного Фонду України в Одеській області задоволено.

У відповідності до ч. 2 ст. 22 ЦПК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Позивачем було надано суду власний розрахунок збитків, в якому позивач зазначав, що йому завдано матеріальну шкоду, яка виражається у вигляді упущеної вигоди та становить 218 075 грн., а саме «матеріальна шкода (упущена вигода) становить: 144800 грн. + 28888 грн. + 44323 грн. = 218 075 грн., з них: 144 864 грн. упущена вигода; 28 888 грн. недоплачена пенсія; 44 323 грн. недоплачена індексація.

Тобто, упущена вигода, про стягнення якої заявлені вимоги, позивач пов`язує саме з непроведенням перерахунку та виплату пенсії, як встановлено рішенням суду по справі № 420/2827/22 від 13.05.2022 року

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 березня 2020 року у справі № 757/63985/16 (провадження № 14-556цс19) Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок, що: «суди помилково визначили предметну юрисдикцію спору, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, оскільки не врахували, що заявлені вимоги про стягнення з держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих Пенсійним фондом України, щодо ненарахованої та неотриманої різниці у пенсії державного службовця за період з березня 2009 року по квітень 2014 року з урахуванням індексу інфляції суму у розмірі 82 617,35 грн. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з Єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади є публічно-правовим спором, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Спір стосовно недоотриманих сум пенсії також є публічно-правовим, оскільки виник з публічно-правових відносин, пов`язаних зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії, а тому він повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 127/3233/19 (провадження № 14-588цс19)».

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20) рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року скасовано. Провадження у справі № 520/17342/18 за позовом ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та відшкодування моральної шкоди закрито, як таке, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: «захист та/або відновлення будь-якого права судом здійснюється шляхом ухвалення судового рішення як акта правосуддя. Однак судове рішення, незважаючи на те, що має ознаки нормативності, не породжує жодних правовідносин чи прав та/або обов`язків, а лише шляхом застосування відповідного способу захисту права, визначеного законом або договором, трансформує права та/або зобов`язання учасників правовідносин в іншу, прийнятну для позивача форму.

Зокрема, наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми (соціальні виплати), не нараховані та/або не виплачені як доходи, не змінює правової природи правовідносин учасників цього спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав та/або зобов`язань, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та/або підтверджує існуючі зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем.

Спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин».

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (див. постанову Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 570/4129/20 (провадження № 61-14586св21)).

Аналіз положень частини п`ятої статті 21 КАС України та частини першої статті 19 КАС України у їх поєднанні дозволяє зробити висновок, що юрисдикція спору про відшкодування моральної шкоди із суб`єкта владних повноважень визначається як за правовою природою правовідносин, зокрема публічно-правових, так і у зв`язку з тим, чи пред`явлено позов про стягнення моральної шкоди в одному проваджені з вимогою про вирішення публічно-правового спору.

Як вже зазначалось, в обґрунтування заявлених вимог про стягнення упущеної вигоди та стягнення шкоди ОСОБА_1 послався на протиправність дій (бездіяльності) ГУ ПФУ в Одеській області щодо нездійснення позивачу перерахунку та виплату пенсії, встановлених рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.05.2022 року у справі № 420/2827/22, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління пенсійного Фонду України в Одеській області задоволено.

Так, за результатом розгляду справи № 420/2827/22 Одеським окружним адміністративним судом у рішенні від 13.05.2022 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення від 07.09.2021 № 22/6-5356, виданої Департаментом персоналу Міністерства внутрішніх справ України, з урахуванням раніше виплачених сум.

Тобто, судове рішення з оцінкою протиправності дій або бездіяльності ГУ ПФУ в Одеські області щодо невиплати позивачу грошових коштів та стягнення коштів (зобов`язання відповідача виплатити грошові кошти), передбачених постановою № 713 від 14.07.2021 року, судом адміністративної юрисдикції не ухвалювалося, та зазначені вимоги не вирішувалися.

Намагання позивача вирішити спір з ГУ Пенсійного Фонду України в Одеській області щодо невиплати позивачу грошових коштів на виконання рішення Одеського адміністративного суду, в порядку цивільного судочинства, заявляючи вимоги про стягнення недоплаченої пенсії та не проведення індексації у вигляді упущеної вигоди, не змінює публічно-правовий характер цього спору, у зв`язку з чим вирішуючи позов ОСОБА_1 до ГУ Пенсійного Фонду України в Одеській області у цій частині вимог по суті, суд першої інстанції неправильно визначився із правовою природою спірних правовідносин, не звернув увагу на суб`єктний склад учасників справи, не врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 757/63985/16 та у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про підсудність справи в цій частині суду цивільної юрисдикції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вирішення цього спору по суті буде залежати від правомірності нарахування та виплати позивачу недоотриманої пенсії, а такі правовідносини за своїм змістом є публічно-правовими та ґрунтуються на нормах публічного права.

Тобто, за вказаною позовною вимогою між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачці, а отже, такий спір повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Оскільки, спір щодо стягнення з ГУ ПФУ в Одеській області недоотриманих сум пенсії підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, то спір за позовною вимогою про відшкодуванням моральної шкоди також підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів також вважає, за необхідне зазначити, що у цій справі позовна вимога про відшкодування шкоди заявлена в одному провадженні з позовною вимогою про стягнення грошових коштів за акцесорним публічно-правовим зобов`язанням, а тому намагання позивача перевести цей спір в площину деліктних правовідносин та обраний спосіб захисту порушеного права шляхом стягнення коштів на відшкодування майнової шкоди й обґрунтовування позовних вимог у спосіб, притаманний спорам про відшкодування шкоди, з наведенням відповідного нормативного регулювання, не змінює суті спірних правовідносин, що виникли між сторонами в цій справі, і підстав їх виникнення, а отже не є спором про відшкодування шкоди.

Аналогічна правова позиція зазначена в Постанові ВС від 16 квітня 2025 року у справі 522/17693/23 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відшкодування шкоди заподіяної незаконними діями органу державної влади у розмірі 40 000,00 грн.

Отже, ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених вказаною статтею грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір. Юрисдикція спору про стягнення моральної шкоди у зв`язку із порушенням порядку здійснення повноважень органом влади визначається за правовою природою правовідносин, а також виходячи з того, чи пред`явлена вимога про відшкодування моральної шкоди в одному провадженні з вимогою про вирішення публічно-правового спору.

Зазначені правові висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18, провадження № 14-158цс20, від 04 березня 2020 року у справі № 757/63985/16, провадження № 14-556цс19.

Оскільки, спір щодо стягнення з ГУ ПФУ в Одеській області недоотриманих сум пенсії підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, то спір за позовною вимогою про відшкодуванням шкоди також підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

З огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, слід виснувати, що у цій справі між сторонами виник публічно-правовий спір щодо невиплати позивачу грошових коштів.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У своїй прецедентній практиці ЄСПЛ чітко визначив поняття «суд, встановлений законом». Зокрема, у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04) суд зазначив з посиланням на прецедентну практику, що термін «встановлений законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що «судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом, а фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», Комісія висловила думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Таким чином, суди не вправі діяти всупереч нормам процесуального права, яке передбачає лише певні дії у деяких випадках.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18.

Тому рішення суду першої інстанції в цій частині вимог підлягає скасуванню, а справа закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, як така, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства України з роз`ясненням позивачу, що спір в цій частині вимог підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 377, ст. 381, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2023 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органу державної влади закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 червня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда