Справа№592/7657/25
Провадження №2/592/2011/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

05 червня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми

у складі: головуючого судді Бичкова І.Г.,

за участю секретаря судового засідання: Алфімової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням і в обґрунтування позовних вимог вказала про те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , квартиронаймачем однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Згідно з протоколом № 77 розширеного засідання комітету профспілки СМПО ім. М.В. Фрунзе від 28 грудня 1983 року, однокімнатна квартира житловою площею 19,35 кв.м. АДРЕСА_2 (будівельна адреса) була надана формівнику цеху № 1 ОСОБА_4 , який працював з 1973 року та мав родину з трьох осіб. Користування квартирою здійснювалося на підставі Типового договору найму житлового приміщення від 07 лютого 1984 року. Відповідно до умов договору, наймачем квартири АДРЕСА_3 визнавався ОСОБА_4 , разом із дружиною ОСОБА_5 , 1958 року народження та сином ОСОБА_2 , 1980 року народження. 14 березня 1988 року шлюб між ОСОБА_4 та нею було розірвано, про що свідчить відповідний запис у книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу (запис № 117). 12 листопада 2010 року вона уклала новий шлюб із ОСОБА_6 , про що зроблено запис № 1752 у Книзі реєстрації шлюбів. Відповідно до архівного витягу з рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 18 березня 2014 року № 130, її визнано наймачем однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 19,0 кв. м. Це рішення було ухвалене на підставі згоди членів сім`ї, у зв`язку з вибуттям попереднього наймача ОСОБА_4 на інше місце проживання. Для того, щоб здійснити приватизацію квартири відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба згода всіх повнолітніх осіб, які зареєстровані в квартирі. В квартирі зареєстровано: вона ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач 1 ОСОБА_2 (син), ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач 2 ОСОБА_3 (син), ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за вказаною вище адресою, отже треба і їх згода на приватизацію квартири. З 2015 року відповідачі перестали проживати за адресою реєстрації, місце проживання наразі не відоме. Вона з синами не спілкується. Відповідачі зовсім не навідуються до квартири. Відповідачі остаточно вибули з постійного місця проживання і жодним чином до житла за місцем реєстрації інтересу не проявляють, не беруть участі в утриманні житла, особистих речей у квартирі не залишилося. Вона жодним чином не перешкоджає їм у проживанні чи відвідуванні житла. Їй точно невідомо чи мають відповідачі право власності на якусь іншу нерухомість. Відповідачі не сплачують свою частину комунальних послуг та не займаються утриманням житла. Оскільки в квартирі зареєстровано аж чотири людини, то комунальні платежі досить високі, особливо в зимовий період. Всі дії відповідачів свідчать про те, що проживати за місцем реєстрації вони не збираються. Оскільки, відповідачі відсутні за місцем реєстрації майже десять років, втратили інтерес до квартири, що підтверджується фактичним добровільним залишенням місця реєстрації, а їх реєстрація фактично перешкоджає у реалізації прав наймачів житла, необхідно останніх визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Крім того, потреба у визнанні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виникла у зв`язку з необхідністю оформлення матеріальної допомоги для відновлення пошкодженої квартири внаслідок обстрілу з боку військ Російської Федерації, що підтверджується Актом № 1487 комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації від 04 квітня 2025 року. Така допомога надається лише власникам житла, яким позивачка з сином який проживає разом з нею не являються. Позивачка просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

До початку судового засідання від представника позивачки ОСОБА_8 адвоката Супрун Д.В., надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивачки. Позовні вимоги підтримав. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від них не надійшло заяв про розгляд справи без їх участі, відзив суду не надали.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди представника позивачки адвоката Супрун Д.В. суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , квартиронаймачем однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію шлюбу (а.с.8).

Згідно з протоколу № 77 розширеного засідання комітету профспілки СМПО ім. М.В. Фрунзе від 28 грудня 1983 року вбачається, що однокімнатна квартира житловою площею 19,35 кв.м. АДРЕСА_2 (будівельна адреса) була надана формівнику цеху № 1 ОСОБА_4 , який працював з 1973 року та мав родину з трьох осіб (а.с.9).

Користування квартирою здійснювалося на підставі Типового договору найму житлового приміщення від 07 лютого 1984 року. Відповідно до умов договору, наймачем квартири АДРЕСА_3 визнавався ОСОБА_4 , разом із дружиною ОСОБА_5 , 1958 року народження, та сином ОСОБА_2 , 1980 року народження.

14 березня 1988 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 14.03.1988 року (а.с.11)

12 листопада 2010 року позивач уклала новий шлюб із ОСОБА_6 , про що зроблено запис № 1752 у Книзі реєстрації шлюбів (а.с.12).

Відповідно до архівного витягу з рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 18 березня 2014 року № 130, ОСОБА_1 визнано наймачем однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 19,0 кв. м. Це рішення було ухвалене на підставі згоди членів сім`ї, у зв`язку з вибуттям попереднього наймача ОСОБА_4 на інше місце проживання (а.с.13).

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб від 23.03.2017 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстровано: позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Згідно ч. 2 ст. 48 Закону України «Про власність» власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, користування і відшкодування завданих цим збитків.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України вбачається, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача або членів сім`ї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття.

Із змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Із змісту п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року вбачається, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 Житлового кодексу України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, оскільки відповідачі не вносять плату за комунальні послуги; не проживають в жилому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_4 , та вибули в інше жиле приміщення, тобто втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_4 , з дня вибуття, відтак суд дійшов висновку про те, що все це в сукупності свідчить про усунення відповідачів від права користування даною квартиою без наміру збереження права користування нею.

Таким чином, на основі з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Із змісту п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України вбачається, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивачки судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 133, 137, 280, 282 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 405 ЦК України, ст. ст. 68, 71, 72, 107 Житлового Кодексу України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_3 ), такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) 1211,20 грн., витрат на оплату судового збору, тобто по 605,60 грн., з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду.

Суддя І.Г. Бичков