Справа № 206/5941/19
Провадження № 2-п/206/11/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Кушнірчук Р.О.,

при секретареві Глущенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2020 року, ухваленому по даній справі, позовні вимоги було задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 травня 2012 року у розмірі 124052,45? гривень, яка складається з: 932,18 гривень заборгованість за кредитом, 123120,27 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, а також сплачений судовий збір у розмірі 1921,00 гривен.

30 травня 2025 року від ОСОБА_1 , як від дружини відповідача та його спадкоємця, надійшла заява про перегляд вказаного заочного рішення, яка обґрунтована тим, що вона є спадкоємцем після смерті свого чоловіка та мала намір прийняти спадщину, подавши заяву до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Хорошманенко Н.С. про прийняття спадщини. Проте, 20.05.2025 року при формуванні для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом приватним нотаріусом було їй повідомлено, що у померлого чоловіка мається арешт на рухоме та нерухоме майно. В цей же день, вона звернулась до адвоката за правничою допомогою та їй було повідомлено, що є вказане судове рішення та відповідно до Єдиного реєстру боржників саме за цим рішенням наявне виконавче провадження. ОСОБА_1 зазначає, що в силу ст. 55 ЦПК України, вона є правонаступником після смерті свого чоловіка, їй відомо, що останній ніяких повісток про виклики до суду не отримував, заочне рішення йому не надходило та він був позбавлений можливості подати свої заперечення та скористатись своїми процесуальними правами.

За таких обставин, вона просить суд скасувати заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та призначити справу до розгляду у спрощеному порядку без виклику сторін.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилась, а від її представника адвоката Виприка С.О. надійшла заява про розгляд питання про скасування заочного рішення без його участі, в якій він заяву підтримує та просить її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Так, заяву про перегляд заочного рішення від 06.02.2020 року подано ОСОБА_1 30 травня 2025 року, однак у справі та самій заяві відсутні будь які докази на підтвердження доводів останньої, що їй стало відомо про існування вказаного заочного рішення лише 20.05.2025 року при звернення до адвоката за правничою допомогою.

При цьому, сама ОСОБА_1 та її представник в судове засідання на розгляд заяви про перегляд заочного рішення не з`явились, належним чином не підтвердили відомості про те, коли дійсно їм стало відомо про наявність вказаного заочного рішення, клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення не подавали, а твердження останніх у заяві про те, що саме 20.05.2025 року їм стало відомо від приватного нотаріуса про наявність арешту на нерухоме майно та існування вказаного заочного рішення, не підтверджуються належними доказами та суду з цього приводу жодних пояснень та належних доказів - не надано.

Крім того, суд не може залишити поза увагою суперечливість доводів ОСОБА_1 з приводу того, що їй, як дружині відповідача відомо, що останній ніяких документів та повісток з суду не отримував, заочне рішення йому не надходило та він був позбавлений можливості подати свої заперечення та скористатись своїми процесуальними правами, оскільки, як вбачається з наданої ОСОБА_1 копії свідоцтва про шлюб, він був зареєстрований лише 18.04.2023 року, в той час, як заочне рішення було ухвалено ще 06.02.2020 року, тобто до реєстрації шлюбу між відповідачем та заявницею.

На підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові по справі №756/11081/20 (провадження № 14-25цс24) від 12 червня 2024 року констатує, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) заява про перегляд заочного рішення, подана з пропуском установленого законом строку, за відсутності підстав для його поновлення, підлягає залишенню без розгляду.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду формулює висновок про те, що оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення, є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не без задоволення.

Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), наводить такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:

- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Враховуючи викладене та за умов відсутності заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення з зазначенням поважних причин, а також не доведення фактичних даних про дату ознайомлення з вказаним заочним рішенням, суд приходить до висновку про залишення її без розгляду.

Приходячи до такого висновку, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13 ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Крім того, суд звертає увагу і на положення ч. 1 ст. 284 ЦПК України, згідно яких, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Тобто персоніфікованим суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач.

Так, спадкоємець за законом померлого відповідача не є особою, наділеною процесуальним правом на подачу заяви про перегляд заочного рішення, в якому відповідачем був спадкодавець, оскільки воно є особистим немайновим правом останнього, а самі положення ст. 55 ЦПК України допускають правонаступництво на будь якій стадії судового процесу, який ще не завершився.

Керуючись ст. ст. 126, 258-260, 284-288, 353 ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук