Номер провадження: 22-ц/813/3986/25
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Наш Дом Престиж», Колективного підприємства «Будова» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири?

встановив:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище позовом у якому просила стягнути солідарно з ТОВ «Наш Дом Престиж» та КП «Будова» матеріальну шкоду у розмірі 62353 грн, завдану внаслідок залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 та витрати на проведення експертизи у розмірі 8000 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивачка є власницею вказаної вище квартири у будинку, побудованому КП «Будова» та зданому в експлуатацію у 2017 році, обслуговування якого станом на час звернення з позовом до суду здійснює ТОВ «Наш Дом Престиж».

У квартирі, що належить позивачці відбуваються протікання по стіні, яка знаходиться під куполом, внаслідок розгерметизації його швів, що підтверджується фотографіями, долученими до висновку експерта.

05 липня 2021 року ТОВ «Наш Дом Престиж» складено акт у якому зазначено: «в місці усунутого затікання на стіні відлущилася фарба розміром, приблизно 40*30 см».

Позивачка зверталася до ТОВ «Наш Дом Престиж» із заявою від 02 серпня 2021 року у якій повідомляла про вказані вище обставини, однак жодних дій не вжито, питання ОСОБА_1 не вирішено.

28 січня 2022 року ТОВ «Наш Дом Престиж» повідомило, що пошкодження майна позивачки відбулося не з його вини у зв`язку з чим не погоджується з її претензіями.

Позивачка також письмово зверталася до КП «Будова», однак відповідь на своє звернення не отримала.

Одного разу КП «Будова» проводило ремонтні роботи, які не принесли жодних результатів.

Висновком експерта від 21 серпня 2022 року визначено розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири позивачки у розмірі 62353 грн, за проведення цієї експертизи ОСОБА_1 сплатила грошові кошти у розмірі 8000 грн.

Посилаючись на положення ст.ст. 884, 1211 ЦК України, зважаючи на невирішену проблему, обумовлену затіканням квартири, що пошкоджує її коштовний ремонт, поведінку відповідачів, які усіляко уникають відповідальності за завдану матеріальну шкоду, позивачка просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гареєв Є.Ш., просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

За доводами апеляційної скарги, не приймаючи до уваги акт обстеження від 05 липня 2021 року, як джерело доказу, суд першої інстанції належним чином не дослідив саме зміст цього документа, причини його складання, не урахував, що його складено саме у зв`язку із залиттям квартири.

Експертом було встановлено причини затікання у квартирі, що належить позивачці, ці обставини ніким не оспорювалися.

Квартира позивачки знаходиться на останньому поверсі багатоповерхового будинку, протікання відбулося через купол збудований будівельною компанією.

КП «Будова» вже проводило ремонті роботи у квартирі позивачки, що підтверджує вину КП «Будова» у затіканні квартири, а також вину ТОВ «Наш Дом Престиж», як керуючої компанії. Оскільки, після здачі будинку у експлуатацію, його обслуговуванням займалося ТОВ «Наш Дом Престиж», яке має право направляти до будівельної компанії претензії у разі виявлення будь-яких недоліків будівництва будинку та сприяти мешканцям будинку усувати ті недоліки, які виникли саме із неналежного будівництва та не є наслідком недбалого використання. Зазначене, підтверджується в першу чергу вже проведеними ремонтними роботами СК «Будова», які визнали недоліки свого будівництва.

Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами свою вину у залитті квартири позивачки, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири не заявляли та не надали інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачці майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Оскільки затікання відбулось внаслідок недоліків куполу у квартирі, що належить позивачці, то винною особою може бути або будівельна компанія яка допустила ці недоліки, або керуюча компанія, яка повинна слідкувати за спільним майном житлового будинку. Інших винних осіб просто не існує.

Днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (п.2 ч.6 ст. 272 ЦПК України).

Копію ухвали Одеського апеляційного суду від 24 січня 2025 року про відкриття апеляційного провадження, відповідачі отримали 25 січня 2025 року до їх електронних кабінетів, що підтверджується довідками про доставку електронних документів.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористалася.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Положеннями п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 червня 2025 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (73353 грн) не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90840 грн).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.

Як встановлено судом ОСОБА_1 з 16 листопада 2017 року є власницею квартири АДРЕСА_2 на підставі довідки про виплату паю серія та номер: 132, виданий 16.11.2017, видавник Споживче товариство «Бєлінський», підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 38182120 від 16.11.2017 приватний нотаріус Кобзар О.Ю., Одеський міський нотаріальний округ (а.с. 6).

Відповідно до акта обстеження квартири житлового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . від 05 липня 2021 року, складеного комісією у складі керуючої ЖК «Бельетаж» Білої Т.О., інженера ЖК «Бельетаж» Левандовського Ю.О., слюсаря-сантехніка ЖК «Бельетаж» ОСОБА_2 , у присутності власника квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_1 , проведено огляд квартири АДРЕСА_5 , в результаті якого комісією було виявлено наступне: «в місці раніше усуненого затікання на стіні відлущилась фарба розміром приблизно 40х30 см». Цей документ підписано зазначеною вище комісією та ОСОБА_1 , як власницею квартири, однак підписи представників ТОВ «Наш Дом Престиж» у цьому документі відсутні (а.с. 7).

02 серпня 2021 року позивачка звернулася до ТОВ «Наш Дом Престиж» із заявою у якій зазначала, що у належній їй квартирі АДРЕСА_2 , на стінах під куполом у трьох місцях здулася краска та шпаклівка. При виясненні усіх обставин з`ясувалося, що здуття відбулося унаслідок затікання куполу (розгерметизація швів). КП «Будова» здійснювало ремонтні роботи, загерметизовували місця кріплення підсвічення куполу. Так як у квартирі завершений ремонт, а затікання купола призвело до пошкодження стін, просила ТОВ «Наш Дом Престиж» посприяти по компенсації ремонтно-відновлювальних робіт від КП «Будова» (а.с. 8).

09 грудня 2021 року позивачка звернулася до ТОВ «Наш Дом Престиж» із претензією про відшкодування завданої шкоди у якій просила відшкодувати їй суму матеріального збитку у розмірі 154953 грн (а.с. 9-10).

У відповідь на зазначену вище претензію позивачки, ТОВ «Наш Дом Престиж» надало відповідь у якій зазначило, що претензійні вимоги є безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що пошкодження майна сталося не з його вини, та у даному випадку відсутній причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням (а.с. 13).

Згідно з висновком експерта №ED-2401-1-2009.22 за результатами проведеного будівельно-технічного експертного дослідження, складеного 31 серпня 2022 року на підставі заяви представника позивачки ОСОБА_1 , адвоката Гареєва Є.Ш., розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття (замокання) квартири

АДРЕСА_2 (ЖК «Бельетаж»), станом на час проведення дослідження становить 62353 грн (а.с. 14-22).

Зазначений вище висновок експерта не містить інформації про те, що висновок підготовлений для подання до суду.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не доведено за допомогою належних та допустимих доказів наявність шкоди, її розмір, протиправність поведінки відповідачів та наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідачів та шкодою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року N 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку N 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Установлено, що акт від 05 липня 2021 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, оскільки в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, відсутній висновок про встановлення вини особи, яка вчинила залиття та інші необхідні для такого документа реквізити, а тому обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачами майнової шкоди.

Інших доказів неправомірності дій (бездіяльності) відповідачів щодо залиття належної позивачці квартири матеріали справи не містять. Клопотання про проведення судової експертизи з метою з`ясування причин залиття квартири позивачка не заявляла.

Наданий позивачкою до суду першої інстанції висновок експерта №ED-2401-1-2009.22, складений 31 серпня 2022 року містить відомості лише (виключно) щодо розміру завданої шкоди, при цьому питання щодо причин залиття квартири та осіб, які допустили таке залиття, як свідчить зміст цього висновку, не були предметом експертного дослідження, що підставно ураховано судом першої інстанції.

Крім того, в частині надання оцінки допустимості вказаного вище висновку, як джерела доказу, колегія суддів зауважує на такому.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду (ч.ч. 5,6 ст. 106 ЦПК України).

Відповідно до п. 4.12 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року N 53/3 (в редакції станом на час складення висновку експерта), підставою для проведення експертного дослідження є письмова заява (лист) замовника (юридичної або фізичної особи) з обов`язковим зазначенням його реквізитів, з переліком питань, які підлягають розв`язанню, а також об`єктів, що надаються. Експертні дослідження виконуються в порядку, передбаченому для проведення експертиз. Хід і результати таких досліджень викладаються у висновку експертного дослідження. Висновок експертного дослідження складається за структурою та змістом висновку експерта, за такими винятками: у вступній частині висновку зазначається, хто і коли звернувся до установи чи безпосередньо до експерта із замовленням про проведення дослідження; опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку, інформація про те, що висновок підготовлений для подання до суду або долучення до матеріалів кримінального провадження (у разі проведення експертизи на підставі письмового звернення особи, яке містить таку інформацію).

Однак, усупереч зазначеним вище вимогам ст. 106 ЦПК України та п. 4.12 Інструкції, наданий позивачкою висновок не містить відомостей про те, що його підготовлено для подання до суду.

Зважаючи на те, що у експертному висновку від 31 серпня 2022 року №ED-2401-1-2009.22 не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, ураховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18 грудня 2019 року у справі N 522/1029/18 та від 20 грудня 2023 року у справі N 172/313/21, колегія суддів доходить висновку про те, що такий висновок не є належним та допустимим доказом, в розумінні статті 106 ЦПК України.

Установивши, що позивачка не довела факту завдання їй майнової шкоди внаслідок залиття квартири саме відповідачами, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив докази, що містяться у справі, яким надав належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції необґрунтовано визнано неналежним та недопустимим доказом акт від 05 липня 2021 року не заслуговують на увагу, оскільки у цьому акті всупереч вимогам Правил не зазначено характер залиття квартири та його причини, а також відсутній висновок щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття.

Наведені у апеляційній скарзі доводи про те, що відповідачі не довели відсутності своєї вини у залитті квартири, також є безпідставними, оскільки спростовані матеріалами справи, які оцінені судом та якими не підтверджено наявність вини відповідачів.

Відповідно до частини першої статті 1209 ЦК України виготовлювач товару, що є нерухомим майном, виконавець робіт (послуг) зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі внаслідок конструктивних, технологічних, рецептурних та інших недоліків товару, робіт (послуг), а також недостовірної або недостатньої інформації про них. Відшкодування шкоди не залежить від вини виготовлювача товару, що є нерухомим майном, виконавця робіт (послуг), а також від того, чи перебував потерпілий з ними у договірних відносинах.

Згідно з частиною першою статті 1210 ЦК України шкода, завдана внаслідок недоліків товару, що є нерухомим майном, підлягає відшкодуванню виготовлювачем товару. Шкода, завдана внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, підлягає відшкодуванню виготовлювачем товару або іншою особою, визначеною відповідно до закону.

Частиною першою статті 1211 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок недоліків товару, що є нерухомим майном, робіт (послуг), підлягає відшкодуванню, якщо її завдано протягом встановленого строку служби (строку придатності) товару, результатів робіт (послуг), а якщо він не встановлений, - протягом десяти років з дня виготовлення товару, виконання роботи (надання послуги).

У постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі N 0808/7199/2012 (провадження N 61-4047св21) зазначено, що тлумачення вимог статей 1209-1211 ЦК України свідчить, що в інтересах охорони прав фізичних та юридичних осіб у рамках недоговірних зобов`язань з відшкодування шкоди передбачено механізм регулювання відносин, пов`язаних із відшкодуванням шкоди внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг); зобов`язання з відшкодування шкоди внаслідок недоліків товару, що є нерухомим майном, - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди внаслідок конструктивних, технологічних, рецептурних та інших недоліків товару, робіт (послуг), а також недостовірної або недостатньої інформації про них, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі; підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди внаслідок недоліків товару, що є нерухомим майном, є завдання майнової шкоди іншій особі; суб`єктами такого зобов`язання є кредитор (потерпілий) та боржник (виготовлювач товару, що є нерухомим майном); боржник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або порушення потерпілим правил користування або зберігання товару; строки, передбачені частиною першою статті 1211 ЦК України, за цільовим призначенням є строками існування права (на відшкодування шкоди), а за своєю сутністю є присічними строками. Такі строки не є позовною давністю, а тому норми про позовну давність, її зупинення і переривання на них поширені бути не можуть».

Усупереч ст. 12,81 ЦПК України позивачкою не надано суду жодного доказу, який би слугував підтвердженням її аргументів щодо неналежного будівництва будинку, у якому розташована її квартира, тому такі її твердження, за умови відсутності доказів, є припущеннями, на яких доказування ґрунтуватися не може (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, в яких аналогічними є предмет спору, підстави позову ,зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі № 761/12945/19 (постанова від 27 травня 2021 року) суди виходили із того, що позивач довела належними та допустимими доказами факт залиття її квартири внаслідок неправомірних дій відповідача, розмір завданих збитків, тоді як відповідач не спростувала своєї вини у залитті квартири позивача. У цій справі факт залиття квартири, власником якої є позивач, підтверджується актами про залиття, складеними управителем будинку ТОВ "Житло-Сервіс" 25 травня та 12грудня 2016 року, 03 січня, 12 червня та 18 грудня 2017 року, 26 липня 2018 року. Причиною затоплення квартири, власником якої є позивач, стало потрапляння води з даху багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_6, через квартиру АДРЕСА_4, що відбулося внаслідок перепланування частини даху вказаного будинку. Наведені обставини підтверджуються висновком судового експертного-будівельного дослідження від 18 березня 2019 року N 178, складеного Науково-технічним центром "Будівельна експертиза" (судовий експерт Ярмоленко М.Г.) на замовлення ОСОБА_1.

У справі №757/31418/15-ц (постанова від 13 листопада 2019 року) судом установлено, що відповідно до акту про залиття від 05 серпня 2015 року в період з 28 липня 2015 року до 04 серпня 2015 року в будинку АДРЕСА_1 трапилося залиття водою з сьомого поверху на шостий поверх з квартири НОМЕР_2 у квартиру НОМЕР_1. Причиною залиття на системі ГВЦ є неконтрольованість за системою та технічним станом водопостачання власником квартири НОМЕР_2 ОСОБА_2 в процесі користування централізованим водопостачанням. А акті зазначено, що з 07 липня до 28 липня 2015 року у будинку АДРЕСА_1 було відсутнє гаряче водопостачання. Подача гарячої води була відновлена 29 липня 2015 року після 19:00 год, що і привело до неконтрольованого виливу води з кухні квартири НОМЕР_2 у квартиру НОМЕР_1.

З огляду на викладене, висновки щодо застосування норм права, що містяться у вищезгаданих постановах Верховного Суду, на які посилається скаржниця стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, обставини, встановлені судом в цій справі, суттєво відрізняються від обставин, встановлених у справах №761/12945/19, №757/31418/15-ц.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду з якими не погоджується скаржник.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький