Справа № 361/1248/25
Провадження № 4-с/361/23/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Гізатуліної Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Охріменко Є.І.

посадової особи органу державної виконавчої служби, дії якої оскаржуються ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Броварського міськрайонного суду Київської області справу заскаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ», Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії органу примусового виконання,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» звернувся до суду із зазначеною скаргою.

В обґрунтування скарги зазначив, що судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2025 року № 361/1248/25 стягнуто з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» (далі ДП «УКРСПИРТ») на його користь 190 747,27 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку з 22 травня до 22 листопада 2024 року.

Постановою Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Броварський ВДВС) від 02 травня 2025 року № 77961336 відкрито виконавче провадження з виконання вказаного вище судового наказу. Виконання судового рішення здійснюється заступником начальника відділу Авєріною М.В.

Наказом фонду державного майна України від 04 січня 2022 року № 1 затверджені Переліки об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2022 році.

Наказом Фонду державного майна України від 03 березня 2025 року № 350 «Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 04 січня 2022 року № 1 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації» (із змінами)» Єдиний майновий комплекс ДП «УКРСПИРТ»включено до Переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2022 році.

Постановою Броварського ВДВС від 02 травня 2025 року № 77961336 зупинено вчинення виконавчих дій з виконання вказаного вище судового наказу, на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з включенням Єдиного майнового комплексу ДП «УКРСПИРТ» до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизаціїу 2022 році.

Посилаючись на висновки Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 335/1961/23 у подібних правовідносинах, зазначив, що при прийнятті оскарженої постанови про зупинення вчинення виконавчих дій державний виконавець не врахував, що п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» не відповідає Конституції України, а зупинення вчинення виконавчих дій є втручанням держави у право на мирне володіння майном, яке у даному випадку здійснюється не на підставі закону та є непропорційним меті втручання, якою, вочевидь є запобігання знецінення активів підприємств, що підлягають приватизації.

Крім того, постановою Пленуму Верховного Суду від 06 вересня 2024 року № 12 направлено звернення до Конституційного Суду України із конституційним поданням щодо конституційності (відповідності Конституції України) п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження». За результатами розгляду вказаного подання 06 листопада 2024 року Друга колегія суддів Першого сенату у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо конституційності п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» відкрила конституційне провадження (справа № 4/343 (24)).

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив суд:

1.Визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу Броварського ВДВС Авєріної М.В. від 02 травня 2025 року № 77961336 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні з виконання судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2025 року № 361/1248/25, відповідно до якого з ДП «УКРСПИРТ» на його користь стягнуто 190 747,27 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку з 22 травня до 22 листопада 2024 року.

2.Зобов`язати Броварський ВДВС поновити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 77961336 з виконання судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2025 року № 361/1248/25.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2025 року скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд 12 травня 2025 року о 10 год. 30 хв.

09 травня 2025 року Вх. № 23496 через систему «Електронний Суд» надійшли заперечення Броварського ВДВС на скаргу ОСОБА_2 у яких заступник начальника Броварського ВДВС Авєріна М.В. наполягає на правомірності постанови від 02 травня 2025 року № 77961336 про зупинення вчинення виконавчих дій щодо ДП «УКРСПИРТ» на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначає, що згідно з п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: включення єдиного майнового комплексу боржника державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації. Наведена норма, станом на дату зупинення вчинення виконавчих дій та на даний час не визнана неконституційною, є діючою імперативною нормою спеціального законодавства та не містить виключень щодо застосування.

Зауважує, що державний виконавець діє відповідно до посадової інструкції, положення якої відповідають Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України «Про виконавче провадження», Типовому положенню про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженому Наказом Міністерства юстиції України від 20 квітня 2016 року № 1183/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 квітня 2016 року за № 618/28748.

Наведеними нормативними актами та посадовою інструкцією Авєріної М.В. питання приватизації державного майна не віднесені до компетенції державного виконавця та органів примусового виконання рішень в цілому, як і контроль за діяльністю Фонду державного майна України.

Водночас, наказ Фонду державного майна України від 03 березня 2025 року № 350, яким внесено зміни до наказу Фонду державного майна України від 04 січня 2022 року № 1 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації» (зі змінами) не скасований та не втратив юридичної сили, тому дії державного виконавця, зумовлені видачею даного наказу, вчинені на виконання імперативної норми спеціального Закону.

Звертає увагу суду, що справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності віднесено до юрисдикції адміністративних судів (стаття 19 Кодексу адміністративного судочинства України), а отже питання щодо правомірності приватизації ДП «УКРСПИРТ» Фондом державного майна України не може розглядатись у межах скарги на дії державного виконавця за правилами цивільного судочинства у порядку контролю за виконанням рішення про стягнення заробітної плати.

Державний виконавець не є суб`єктом оскарження вказаного наказу Фонду державного майна України, так як дія даного нормативно-розпорядчого акту не поширюється на органи примусового виконання та не порушує прав відділу, як суб`єкта публічного права.

Діяльність Фонду державного майна України спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, що визначено статтею 1 Закону України «Про Фонд державного майна України», що виключає можливість впливу державного виконавця на прийняття рішень даним центральним органом виконавчої влади при здійсненні процесів приватизації державного майна.

Таким чином, критерієм оцінки дій державного виконавця у процедурі виконавчого провадження для встановлення їх правомірності не можуть бути дії Фонду державного майна України при здійсненні ним процесу приватизації ДП «УКРСПИРТ», а отже оцінка судом дій Фонду державного майна України не може мати наслідків для вирішення скарги на дії державного виконавця, так як державний виконавець не наділений повноваженнями на оскарження управлінських рішень Фонду державного майна України.

Вважає, що скаржник помилково посилається на висновки щодо застосування норм права у справі № 335/1961/23, яка розглядалась Верховним Судом, оскільки вони не є подібними правовідносинам у цій справі.

Враховуючи викладене, просила суд вимоги скарги ОСОБА_2 на постанову заступника начальника Броварського ВДВС Авєріної М.В. від 02 травня 2025 року № 77961336 про зупинення вчинення виконавчих дій залишити без задоволення, крі того з метою з`ясування доцільності подальшого застосування заходів примусового виконання до боржника ДП «УКРСПИРТ» залучити до участі у справі Фонду державного майна України.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. Суд бере до уваги, що в прохальній частині скарги міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності.

ДП «УКРСПИРТ» не забезпечив явку свого представника у судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. Причини неявки суду не відомі.

Заступник начальника Броварського ВДВС Авєріна М.В. у судовому засіданні заперечувала проти скарги ОСОБА_2 та просила суд залишити її без задоволення, посилаючись на імперативну норму п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Протокольною ухвалою від 12 травня 2025 року суд відмовив у задоволенні клопотання заступника начальника Броварського ВДВС Авєріної М.В. щодо залучення до участі у справі Фонду державного майна України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2025 року № 361/1248/25 стягнуто з ДП «УКРСПИРТ» на користь ОСОБА_2 190 747,27 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку з 22 травня до 22 листопада 2024 року.

З метою примусового виконання зазначеного судового наказу ОСОБА_2 звернувся до Броварського ВДВС.

Постановою Броварського ВДВС від 02 травня 2025 року відкрито виконавче провадження № 77961336 з виконання судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2025 року № 361/1248/25.

Наказом фонду державного майна України від 04 січня 2022 року № 1 затверджені Переліки об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2022 році.

Наказом Фонду державного майна України від 03 березня 2025 року № 350 «Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 04 січня 2022 року № 1 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації» (із змінами)» Єдиний майновий комплекс ДП «УКРСПИРТ»включено до Переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2022 році.

Постановою Броварського ВДВС від 02 травня 2025 року № 77961336 зупинено вчинення виконавчих дій з виконання судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2025 року № 361/1248/25, на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з включенням Єдиного майнового комплексу ДП «УКРСПИРТ» до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизаціїу 2022 році, до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації або до припинення приватизації об`єкта приватизації ДП «УКРСПИРТ».

Предметом розгляду скарги є дії державного виконавця щодо прийняття постанови про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Таким чином, установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

З огляду на ст. 19 Конституції України, державний виконавець повинен вчиняти виконавчі дії не лише з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження», а й відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Отже, дії органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень регламентовані не тільки Законом України «Про виконавче провадження», а й іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання (ч. 1 ст. 1 цього Закону), саме цим Законом затверджено порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державне підприємство. Виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Статтею 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом ч. 1, абзацу 1 ч. 2 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 619/562/18, належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду.

З огляду на ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності.

Підстави та порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначено статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Згідно з ч. 7 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку, передбаченому п. 12 ч. 1 ст. 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації або до припинення приватизації відповідного об`єкта приватизації.

Суд зауважує, що зупинення вчинення виконавчих дій порушує основоположні права особи на виконання судового рішення та отримання за цим рішенням заробітної плати та інших виплат пов`язаних зі звільненням.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї та практику практики Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 1 Протоколу 1 Конвенції проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) визначено три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Аналізуючи практику розгляду справ щодо порушення права володіння майном, вбачається, що поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) як матеріальних, так і нематеріальних.

Так, у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ) розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами були, зокрема кошти/присуджені суми, належні до виплати заявникам на підставі остаточного і обов`язкового до виконання арбітражного рішення («Грецькі нафтопереробні заводи «Стран» та Стратіс Андреадіс проти Греції», заява № 13427/87, рішення від 21 листопада 1994 року); кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, які є остаточними та підлягають виконанню («Бурдов проти росії», заява № 59498/00, рішення від 07 травня 2002 року, п. 40).

Крім того, ЄСПЛ у рішеннях у справах «Бурдов проти росії» від 07 травня 2002 року, заява № 59498/00, п. 40; «Ясіуньєне проти Литви» від 06 березня 2003 року, заява № 41510/98, п. 45 звертає увагу на свою практику, де неможливість для заявника домогтися виконання рішення на його чи її користь становить втручання у право на мирне володінням майном, як вказано у першому реченні пункту першого статті 1 Першого протоколу.

Відтак, у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції майном є не тільки заробітна плата, а, зокрема і присуджені судом виплати у даному випадку виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Неспроможність державних органів надати заявнику майно, присуджене йому згідно з остаточним рішенням суду становить втручання, несумісне з гарантіями, закріпленими в пункті 1 статті 1 Першого протоколу (рішення у справах «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року, «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року).

Аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції, ЄСПЛ неодноразово вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути:

- незалежним від будь-якої дискреційної дії державних органів та доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України», заява № 61406/00, § 59);

- ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України», заява № 38722/02, § 75);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 16 серпня 2013 року у справі «Гарнага проти України», заява № 20390/07, § 29).

Суд наголошує, що ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувач має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили.

За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У рішенні ЄСПЛ від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

У рішенні від 17 травня 2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) ЄСПЛ зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої п. 1 ст. 6 Конвенції.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах «Півень проти України» (заява № 56849/00) від 29 червня 2004 року, «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Відповідно до змісту рішення ЄСПЛ від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

ЄСПЛ також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

У справі «Фуклєв проти України» (рішення від 07 червня 2005 року) ЄСПЛ вказав, що держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Верховний Суд у постанові від 26 червня 2024 року у цивільній справі № 335/1961/23 указував, що стаття 1 Протоколу 1 Конвенції проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції майном є заробітна плата, а також присуджені судом виплати.

Неспроможність державних органів надати заявнику майно, присуджене йому згідно з остаточним рішенням суду становить втручання, несумісне з гарантіями, закріпленими в пункті 1 статті 1 Першого протоколу.

Посилаючись зокрема, і на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Шмалько проти України», «Чіжов проти України», «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України», «Фуклєв проти України», «Півень проти України» указував, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої пунктом 1 статті 6 Конвенції. Стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Сукупний аналіз рішень Європейського суду з прав людини з питань виконання судового рішення достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з Конституцією України.

Обов`язком держави є забезпечення виконання остаточного рішення, беручи до уваги тривалу дію зупинення вчинення виконавчих дій, відсутність правової визначеності щодо настання подій, з якими пов`язано відновлення виконавчих дій, а також сумніви щодо існування легітимної мети такого зупинення, на підставі чого дійшов висновку, що п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» є таким, що не відповідає Конституції України (суперечить ст. 8, ч. 2 ст. 19, ч. ч. 1, 2 ст. 55, п. 9 ч. 2 ст. 129, ч. ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України), справу вирішив без застосування п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», а застосував норми Конституції України як норми прямої дії з урахуванням юридичної позиції, викладеної у підпункті 5.1 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020, та практики ЄСПЛ щодо права особи на доступ до суду в аспекті розуміння обов`язку держави щодо забезпечення виконання судового рішення, постановленого проти держави та державних підприємств.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_2 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Під час розгляду цієї справи, суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії з урахуванням юридичної позиції, викладеної у підпункті 5.1 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020, та практики ЄСПЛ щодо права особи на доступ до суду в аспекті розуміння обов`язку держави щодо забезпечення виконання судового рішення, постановленого проти держави та державних підприємств, без застосування п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Заперечення заступника начальника Броварського ВДВС Авєріної М.В. на скаргу ОСОБА_2 та доводи щодо правомірності постанови від 02 травня 2025 року № 77961336 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 77961336 на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», не спростовують висновків суду щодо неправомірного втручання держави у право на мирне володіння майном, конституційного обов`язку держави щодо забезпечення виконання судового рішення, враховуючи також, звернення Верховного Суду із конституційним поданням щодо конституційності п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд звертає увагу на те, що у цій справі питання щодо правомірності приватизації ДП «УКРСПИРТ» Фондом державного майна України не досліджувалось та не розглядалось.

Державний виконавець, з огляду на ст. 19 Конституції України, враховуючи вимоги ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» щодо здійснення виконавчого провадження з дотриманням, зокрема, засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, приймаючи оскаржену постанову 02 травня 2025 року не був позбавлений можливості врахувати звернення Верховного Суду із конституційним поданням щодо конституційності п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» та відкриття конституційного провадження 06 листопада 2024 року Другою колегією суддів Першого сенату у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо конституційності п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» (справа № 4/343 (24)).

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заступника начальника Броварського ВДВС Авєріної М.В. проти скарги, суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Керуючись ст. ст. 260 261, 353, 354, 447, 449, 450 452 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ», Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії органу примусового виконання задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Авєріної Марини Василівни від 02 травня 2025 № 77961336 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні з виконання судового наказу Броварського міськрайонного суду від 10 лютого 2025 року № 361/1248/25 про стягнення з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ»на користь ОСОБА_2 190 747,27 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку з 22 травня 2024 року до 22 листопада 2024 року.

Зобов`язати Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) поновити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 77961336 з виконання судового наказу Броварського міськрайонного суду від 10 лютого 2025 року № 361/1248/25.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Скаржник: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)місцезнаходження: Київська область, м. Бровари, бульвар Незалежності, буд. 39, .

Заінтересована особа: Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ», місцезнаходження: Київська область, м. Бровари, вул. Героїв України, буд. 16, .

Суддя Н.М. Гізатуліна