ПОСТАНОВА

іменем України

18 червня 2025 року м. Кропивницький

справа № 398/6669/24

провадження № 22-ц/4809/1151/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Боровський Валерій Антонович, на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2024 року у складі судді Шинкаренко І.П.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним та скасування заборони (арешту).

В обґрунтування позовної заяви посилався на те, що 12 серпня 2002 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку №846, відповідно до якого відповідачка продала, а позивач купив житловий будинок АДРЕСА_1 . Зміна назви вул. «Сакко і Ванцетті» на вул. «Кам`яна» відбулась на підставі розпорядження Олександрійського міського голови від 19 лютого 2016 року №28.

Вказаний договір був укладений на Універсальній товарній біржі «Ален» та зареєстрований у журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю від 12 серпня 2002 року №846. 21 серпня 2002 року вказана угода була зареєстрована в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №1367/110с111. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.

Зі змісту договору від 12 серпня 2002 року №846 убачається, що даний договір укладений відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Ален», відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. У відповідності до вимог ст.227 ЦК України такий договір підлягає реєстрації в БТІ за місцем знаходження нерухомості.

Крім того, під час перевірки документів державним реєстратором було встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 8078240 зазначено вид обтяження: заборона (архівний запис), зареєстровано 16 жовтня 2008 року реєстратором: Олександрійською міською державною нотаріальною конторою №1 Кіровоградської області, підстава обтяження: договір довічного утримання б/н від 19 серпня 1997 року, нотконтора м. Олександрії, об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_3 .

Звернувшись до Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 з метою скасування заборони (арешту) позивачу було відмовлено з тих підстав, що він не був стороною договору, та про необхідність вирішення цього питання в судовому порядку. Весь цей час з моменту купівлі-продажу будинку позивачу ніхто ніяких претензій не пред`являв, про існування заборони (арешту) позивач не знав і навіть не здогадувався. Попередній власник ОСОБА_3 вже давно помер, а відповідачка ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання продала цей будинок позивачу.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 від 12 серпня 2002 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений на Універсальній товарній біржі «Ален» за реєстровим №846, та скасувати заборону (арешт) зазначеного нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 8078240 від 16 жовтня 2008 року.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2024 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Боровський Валерій Антонович, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Адвокат Боровський Валерій Антонович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , направив заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.91). Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 12 серпня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на Універсальній товарній біржі «Ален» було укладено у письмовій формі договір купівлі-продажу від 12 серпня 2002 року №846, за умовами якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбав житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , житловою площею 30,2 кв.м. Вартість житлового будинку становила 8560,00 грн, продаж вказаного будинку вчинено за 500,00 грн. На момент продажу вказаний будинок належав продавцю на підставі договору довічного утримання, посвідченого 19 серпня 1997 року державним нотаріусом Першої Олександрійської нотаріальної контори Кібальник О.Ф. 21 серпня 2002 року договір купівлі-продажу був зареєстрований в КП «Олександрійське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.34).

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6 зворот).

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 927149 ОСОБА_1 є власником присадибної земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.11)

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 червня 2010 року на майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.36).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 лютого 2025 року № 414300736 відомості про зареєстроване право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ), відсутні. У Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний архівний запис 8078240, згідно з яким зареєстровано 16 жовтня 2008 року реєстратором: Олександрійською міською державною нотаріальною конторою №1 Кіровоградської області на підставі договору довічного утримання від 19 серпня 1997 року б/н, обтяження на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_3 (а.с.13).

ОСОБА_3 згідно з архівною довідкою від 20 лютого 2025 року №115 КП «Олександрійське міжміське бюро технічної інвентаризації» був власником вказаного житлового будинку з 03 липня 1952 року та на підставі договору довічного утримання від 19 серпня 1997 року право власності зареєстровано за ОСОБА_2 з накладенням заборони на відчуження (а.с.50).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів порушень умов договору відповідачем, а тому позовні вимоги є недоведеними.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним та скасування заборони (арешту) (а.с.1-4).

При цьому, як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 лютого 2025 року № 414300736 власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 , який не був залучений до розгляду у справі.

Судом також встановлено, що відповідачеві за умовами договору купівлі-продажу від 21.08.2002, а саме п.1 договору, реєстраційний номер 846, належав спірний житловий будинок на підставі договору довічного утримання.

Разом з тим, відповідно до статей 426-427 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір довічного утримання повинен бути нотаріально посвідчений (стаття 47 цього Кодексу). В договорі довічного утримання повинна бути зазначена оцінка відчужуваного будинку, що визначається за згодою сторін, а також види матеріального забезпечення, що надаються набувачем майна відчужувачеві, та їх грошова оцінка, яка визначається за згодою сторін. Відчуження будинку набувачем за життя відчужувача не допускається. Випадкова загибель будинку, одержаного набувачем майна від відчужувача, не звільняє набувача майна від обов`язків, взятих ним на себе за договором.

На виконання цієї норми про недопустимість відчуження будинку набувачем за життя відчужувача Олександрійською міською державною нотаріальною конторою №1 Кіровоградської області на підставі договору довічного утримання від 19 серпня 1997 року б/н, обтяження на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_3 , було накладено заборону, яка зареєстрована 16.10.2008 об 11:52:15 за №8078240, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 лютого 2025 року № 414300736.

Заявляючи вимогу про визнання договору купівлі-продажу дійсним слід було з`ясувати, чи мала право ОСОБА_2 на момент відчуження будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 , його відчужувати, що є ключовим питанням для визнання договору купівлі-продажу дійсним та скасування заборони нерухомого майна.

Згідно з ст.ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Суд не вправі з власної ініціативи і без згоди позивача замінювати первісного відповідача належним відповідачем або ж залучати до участі у справі співвідповідачів та зобов`язаний вирішити справу за пред`явленим позовом щодо тих відповідачів, які в ньому зазначені. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд відмовляє у задоволенні позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Оскільки ОСОБА_3 не був залучений до розгляду цієї справи, тобто позивачем пред`явлено позов та зазначено неналежний суб`єктний склад, це є безумовною підставою для відмови в його задоволенні.

Відповідно до ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін у справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо. За загальним процесуальним правилом суд має сприяти залученню до розгляду справи всіх осіб, прав та інтересів яких стосується виниклий спір. Захист своїх прав та інтересів ці особи реалізують за допомогою широких процесуальних прав і гарантій. Натомість незалучення кого-небудь з них до розгляду справи як і залучення в неналежному статусі позбавляє їх цієї можливості.

З урахуванням того, що справу судом першої інстанції розглянуто у неналежному суб`єктному складі, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних можливостей усунути вказане порушення, тому, виходячи з повноважень апеляційного суду, визначених ст.374 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у даній справі нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Боровський Валерій Антонович, задовольнити частково.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2024 року скасувати.

У задоволенніпозову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 червня 2025 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко