П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року місто Київ

справа № 757/48235/20-ц

провадження №22-ц/824/591/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога"

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Балюрою Андрієм Станіславовичем,

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 5 грудня 2023 року, ухвалене у складі судді Григоренко І.В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивач ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 25.10.2019 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем укладено Договір про надання кредиту № 658411503 на суму 17000 грн. зі сплатою процентів строком на 28 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська картка № НОМЕР_1 ). Відповідно до п. п. 1.1., 1.4. Договору, відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 0,68 % від суми кредиту за кожний день користування.

22.11.2019 строк платежу за Договором закінчився, однак, відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним Договором - не повернув кредит та не сплатив проценти, у зв`язку з чим, станом на 27.10.2020 у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 28634,80 грн.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 5 грудня 2023 року частково задоволені позовні вимоги ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" заборгованість за Договором № 658411503 від 25.10.2019 у розмірі 21 236,80 грн..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 558,93 грн..

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Балюра А.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. на те, що оскаржуване рішення ухвалено Зазначає про те, що рішення ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Балюра А.С. посилається на порушення прав сторони відповідача, оскільки суд першої інстанції не надіслав відповідачу копію позовної заяви з додатками до неї, та не надав представнику відповідача можливості ознайомитись з матеріалами справи в електронному вигляді. Таким чином суд позбавив відповідача законного права надати свої доводи, аргументи та заперечення на позовну заяву.

Крім того, суд першої інстанції неодноразово безпідставно відмовляв у задоволенні клопотань сторони відповідача про прийняття участі у розгляді справи в режимі відеоконференції, зокрема, посилаючись на відсутність технічної можливості. У зв`язку з чим, представник відповідача 04.12.2023 подав вмотивоване заперечення на дії головуючого судді у цій справі, яке всупереч вимогам ч.3 ст. 214 ЦПК України розглянуте неповноваженою особою та з порушенням встановленої законом процедури такого розгляду.

Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що кредитний договір від 25.10.2019 року укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних та надсилаються, і призначені для ідентифікації підписувача цих даних) згідно з вимогами законодавства та п.4.5. Договору.

Так, у п. 1.1. Договору сторони погодили, що Товариство зобов`язується надати Позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 17 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно 1.4. цього Договору.

Згідно з п. 1.3. Договору, кредит надається строком на 28 днів.

Відповідно до п. 1.4. Договору, на період строку, визначеного п. 1.3. Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Процентною ставкою у розмірі 0,68 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

Як зазначено у п. 1.5 Договору, з урахуванням положень п. 1.4. цього Договору, Позичальник сплачує Товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 248,20 відсотків річних.

Згідно з п. 4.2. Договору, у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.3. Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується Процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

У п. 3.6. Договору сторони погодили, що закінчення строку надання кредиту не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов Договору.

Згідно з п. 2.2.2. Договору, Позичальник зобов`язаний вчасно повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку, визначеному цим Договором; у випадку неповної та/або невчасної сплати кредиту та процентів за користування ним, сплатити також пеню в розмірі, нарахованому відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 3.3. Договору, у разі порушення Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування ним, Товариство має право нараховувати Позичальнику пеню у розмірі 1,3% від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення заборгованості за кредитом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 25.10.2019 укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 27.10.2020 виникла заборгованість, яка складається з суми кредиту 17 000 грн., процентів за користування кредитом 3 236,80 грн., та передбаченої сторонами в кредитному договорі неустойки (пені) 8 398 грн., зменшеної судом до 1000 грн, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України. Заборгованість у визначеній сумі підлягає стягненню в судовому порядку, оскільки добровільно повернути позику, сплатити проценти та пеню відповідач не бажає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті третьому частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( у тому числі сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( частина перша статті 627 ЦК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).

Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно із якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді ( статті 205, 207 Кодексу ).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України

Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Установлено, що 25.10.2019 між сторонами укладений кредитний договір в електронній формі.

При цьому, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписаний ним договір разом з Правилами надання грошових коштів у кредит складає між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» публічний договір.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» визначають порядок і умови надання Товариством грошових коштів у кредит. Правила розміщені на сайті Товариства за посиланням: https://moneyveo.ua у загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою Товариства до укладення договору. Згідно з п.4.1 Договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши цей Договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Товариства: www.moneyveo.ua/.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитором) виконано обов`язок щодо надання ОСОБА_1 (позичальнику) грошових коштів у розмірі 17 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням (заявою) на переказ та зарахування грошових коштів на банківську картку отримувача від 25.10.2019 (а.с.6).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України ).

Відповідно до ч.1,2 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконував умови договору щодо повернення грошових коштів, отриманих у кредит, та не сплачував відсотки за користування кредитними коштами, внаслідок чого станом на 27.10.2020 у нього виникла заборгованість, яка становить 28 634,80 грн. та складається з суми кредиту 17000 грн., процентів за користування кредитом 3236,80 грн., пені 8398 грн.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався, належними та допустимими доказами наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідачем не спростований.

Суд визнав вину відповідача ОСОБА_1 у порушенні виконання зобов`язання і врахував ступінь невиконання боржником своїх зобов`язань, однак вважав суму неустойки завищеною і такою, що з урахуванням принципів розумності та справедливості повинна бути зменшена судом до 1000 грн.

Апеляційна скарга відповідача не містить доводів щодо обґрунтованості висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» частково

Доводи апелянта про упередженість суду першої інстанції з посиланням на неодноразові відмови у задоволенні клопотання про розгляд справи на час воєнного стану в режимі відеоконференції не беруться до уваги, оскільки апеляційний суд звертає увагу, що прийняття рішення щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом суду. Положення статті 212 ЦПК України не передбачають обов`язку проведення судового засідання в режимі відеоконференції в разі наявності про це клопотання сторони. Робота судів на території міста Києва на час дії воєнного стану, не припинялася. Дана справа неодноразово відкладалася. Відповідач та його представник не були позбавлені можливості подати письмові пояснення або будь-які інші документи засобами поштового або електронного зв`язку.

Крім того посилання представника відповідача на те, що йому не було надано для ознайомлення матеріали справи та не надано копію позовної заяви з додатками спростовуються матеріалами справи, оскільки адвокату Балюрі А.С. було надано доступ до електронної справи. Крім того роз`яснено право на ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні суду (а.с. 54,116,144, 161).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст. 44 ЦПК України).

Згідно із позицією Верховного Суду, сформульованою у справі №910/1873/17 постанова від 08.05.2018, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України).

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що будь-яких доказів на спростування обставин отримання та користування відповідачем кредитними коштами, а також спростування розміру заборгованості по кредитному договору, сторона відповідача не надала.

Посилання представника відповідача - адвоката Балюри А.С. на певні логістичні незручності для явки його до суду в м.Києві, на переконання апеляційного суду є безпідставними та необґрунтованими, оскільки сам адвокат здійснює індивідуальну адвокатську діяльність в місті Києві, а доказів які б підтверджували поважність причин неможливості неодноразово з`явитися до суду, останній в установленому законом порядку суду не надавав.

Отже, наведені доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на їх правильність не впливають.

Нових доказів та доводів, які могли бути підставою для скасування чи зміни рішення представником відповідача не наведено.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не вбачає.

За таких обставин рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Окремо слід зазначити, що подана до Київського апеляційного суду представником ОСОБА_1 - адвокатом Балюрою А.С. заява про застосування строків позовної давності, а також положень ч.8 ст.141 ЦПК України задоволенню не підлягає, оскільки, звернувшись до суду з позовом у листопаді 2020 року, позивач позовну давність не пропустив, тривалість розгляду справи не впливає на визначення початку перебігу позовної давності, а також на її перебіг. Відтак підстави для застосування позовної давності до позовних вимог ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відсутні.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Судові витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 268, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Балюрою Андрієм Станіславовичем, залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 5 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус