Провадження №: 2/336/154/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Звєздової Н.С., при секретарі судового засідання Іванченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, -

без участі сторін,

ВСТАНОВИЛА:

Представник позивачки адвокат Степаненко А.Т., який діє на підставі Договору про надання правничої допомоги №196/23 від 12.12.2023, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 13.12.2023 серії АР №1153906 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №002889 від 29.11.2021 звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з вказаною позовною заявою, в якій просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання її матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що 07 червня 2017 року Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 (далі - Позивач) та ОСОБА_2 (далі - Відповідач), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 07.06.2017 р. виданим Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №33.

Під час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька - ОСОБА_3 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Виконавчим комітетом Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області 16.08.2017 р., актовий запис №11).

19 березня 2020 року рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області по справі №323/293/20 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано.

Після припинення шлюбних відносин у 2020 році між ними було досягнуто усної домовленості, що донька - ОСОБА_3 залишається проживати з Позивачем, матір`ю дитини, з якою проживає до теперішнього часу.

В подальшому, 16.05.2023 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір, засвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, Алейніковою Н.О. щодо участі у вихованні дитини та визначення місця проживання дитини, який зареєстровано в реєстрі за № 424. Відповідно до якого, малолітня дитина ОСОБА_3 перебуває на утриманні матері, тобто, мати (Позивач) здійснює самостійне утримання дитини та дитина проживає разом із матір`ю.

Позивач повністю опікується інтересами і потребами доньки, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за її розвитком та здоров`ям, у неї з донькою тісний психологічний контакт, прив`язаність один до одного, крім того дитина перебуває на повному утриманні позивачки.

Починаючи з листопада 2023 року, з незрозумілих причин, Відповідачем здійснюється тиск на позивачку в режимі телефонного зв`язку, з приводу того, що він бажає, щоб донька, ОСОБА_3 , проживала разом із ним, не зважаючи на усну домовленість та на укладений договір про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Вважає, що зміна місця проживання доньки негативно вплинуть на її життя та здоров`я. Адже, донька, ОСОБА_3 , морально вже звикла до відсутності у батька (відповідача) будь якого бажання піклуватись про неї, та забезпечувати нормальне її життя. У зв`язку із вище викладеними, позивачка вимушена була звернутися до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Заводського районного суду від 18.01.2024 справу передано за територіальною підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2024 справу передано в провадження судді Звєздової Н.С.

Ухвалою від 16.02.2024 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 22.04.2024 замість районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову залучено районну адміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району та витребувано висновок щодо розв`язання спору.

Ухвалою суду від 23.10.2024 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання Позивачка та її представник не з`явились, від представника Позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та задоволення вимог у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши заяву про визнання позовних вимог.

Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району також не з`явився в судове засідання, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю, ОСОБА_1 (а.с. 108-109).

Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є визначення місця проживання дитини.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Рішення суду повинно бути мотивованим і обґрунтованим, і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

За положеннями ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою дитиною вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 160, ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За правилами ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

При вирішенні спору про місце проживання дитини, суд повинен виходити з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини та приймати до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 та ч. 3 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Так, в ході судового розгляду даної справи встановлено наступне.

07.06.2017 між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 33 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась спільна дитина донька ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження дитини. (а.с. 11).

19.03.2020 рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області шлюб розірвано (а.с. 20-21).

Позивачка отримує достатній дохід для утримання дитини, що підтверджується довідкою про грошове забезпечення військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України (а.с. 22).

16.05.2023 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір, засвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, Алейніковою Н.О. щодо участі у вихованні дитини та визначення місця проживання дитини, який зареєстровано в реєстрі за № 424. Відповідно до якого, малолітня дитина ОСОБА_3 перебуває на утриманні матері, тобто, мати здійснює самостійне утримання дитини та дитина проживає разом із матір`ю (а.с. 18-19).

Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування, суду повідомила, що надати висновок не має можливості, оскільки дитина фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , тобто у Дніпровському районі.

Ухвалою суду від 22.04.2024 замість районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову залучено районну адміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району та витребувано висновок щодо розв`язання спору.

Згідно Висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю, ОСОБА_1 .

Суд також бере до уваги визнання Відповідачем позовних вимог.

Таким чином, слуханням справи не встановлено обставин, які б згідно положень ч.2 та ч.3 ст.161 СК України унеможливлювали передачу дитини для проживання з Позивачкою.

Згідно положень ст. 3 Міжнародної Конвенції про права дітей 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною та набрала чинності 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі встановлених судом обставин, враховуючи принципи, за якими суд при визначенні місця проживання дитини повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини, суд прийшов до переконання, що малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде якнайкраще проживати разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , оскільки при вирішенні наявного спору судом було встановлено такі обставини, які свідчать про створення належних та гідних умов матір`ю малолітньої дитини.

Жодних доказів, які б свідчили про недбале або жорстоке ставлення матері до дитини, негативний вплив на його особистість, немає, Відповідач позов визнав. За умови проживання дитини з матір`ю, батько малолітнього має достатньо можливостей, впливати на виховання сина і формування його особистості, на гармонічний розвиток його здібностей і талантів.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з ним, турботі відносно нього та участі у вихованні сина і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення Позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що передбачено частиною першою статті 142 ЦПК України.

Таким чином, Позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору в сумі 536,80 гривень = (1 073,60 грн./2)

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати Позивачки по сплаті судового збору повинні бути стягнуті з відповідача на її користь, проте, оскільки позивачкою не заявлена відповідна вимога, 50 відсотків сплаченого нею судового збору в сумі 536,80 гривень розподілу не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4, ст.ст. 12, 13, 16, 77, 81, 82, 141, 211, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 6, 7, 8, 16, 141, 150, 155, 157,160-161, ст.ст. 180 - 181 СК України, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 536,80 гривень за квитанцією ID: 5380-2344-7582-0801 від 19.12.2023.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_1 ; місце проживання (фактичне, згідно довідки ВПО): АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_5 .

Третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, , місцезнаходження: 69096, м. Запоріжжя, вул. Петра сагайдачного, буд. 1-а.

Суддя: Н.С. Звєздова