ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9393/24 Номер провадження 22-ц/814/982/25Головуючий у 1-й інстанції Ковальчук Т.М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С.Б.

Суддів Дряниці Ю.В., Карпушина Г.Л.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк»

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2024 року у складі судді Ковальчук Т.М.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року представник АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, посилаючись на факт прострочення боржника ОСОБА_1 за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 24.10.2019 та наявність заборгованості, яка виникла станом на 04.06.2024 і складається із заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у сумі 33 700,19 грн, просив про стягнення з відповідача вказаної заборгованості та 3 028 грн понесених по справі судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що «monobank» - це мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках «monobank» за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.

24.10.2019 відповідач ОСОБА_1 звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву від 24.10.2019. На підставі укладеного Договору відповідач отримала кредит у розмірі 16 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № НОМЕР_1 .

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно не виконувала, припинила здійснення платежів в рахунок погашення суми кредиту, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 04.06.2024 складає 33 700,19 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2024 року у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» відмовлено.

Стягнуто з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 3 000 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при укладенні договору з ОСОБА_1 банк не дотримався вимог статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» щодо повідомлення споживача про умови кредитування, а долучені позивачем Умови та правила, тарифи та паспорт споживчого кредиту не містять ні фізичного підпису позичальника, ні електронного, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Разом із тим, місцевий суд наголосив, що, оскільки в анкеті-заяві строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом є безпідставним, а тому вважав за можливе зарахувати внесені ОСОБА_1 кошти на погашення тіла кредиту, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту.

Не погодившись з даним рішенням суду, представник АТ «Універсал Банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення й ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання банківських послуг проекту Monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту. Тим самим, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків відносно того, що клієнт не був ознайомлений із вищезазначеними умовами, правилами, тарифами, тощо.

Крім того, вказує, що, підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила, що дана анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту і Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг, та що вона ознайомлена і отримала примірники вказаних документів у мобільному додатку.

У підписаній анкеті-заяві відповідач визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях.

Стверджує, що активне користування кредитною карткою з доступом до мобільного додатку свідчить про обізнаність відповідача щодо умов кредитування та правил користування послугою електронного банку.

Акцентує увагу, що відповідач не надала суду розрахунок суми заборгованості або інші докази, які б свідчили про неправильність наданого банком розрахунку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Калінін С.К. просить апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 24.10.2019 між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг (monobank), за умовами якого АТ «Універсал Банк» відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок у гривні та надав їй кредит у вигляді поновлювального кредитного ліміту з використанням спеціального платіжного засобу - платіжної картки monobank.

У вказаній анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг зазначено, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати його умови. Із зазначеними документами вона ознайомлена, отримала їх примірник у мобільному додатку, вони їй зрозумілі і не потребують додаткового тлумачення. Визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису. Підтверджує, що ця анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком його підпису. Дана заява містить підписи представника банку та ОСОБА_1 (а. с. 11).

На виконання умов договору відповідачу було надано платіжну чорну карту «monobank» з встановленим кредитним лімітом, яка неодноразово перевипускалась, остання карта № НОМЕР_2 з терміном дії до 08/28 була видана 05.02.2023 (а. с. 192).

Згідно з довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту від 18.09.2024 (а. с. 90) та виписки про рух коштів по картці від 18.09.2024 (а. с. 97 на звороті) відповідач отримала кредит у розмірі 16 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом за яким є платіжна картка.

З виписки про рух коштів по картці від 18.09.2024 (а. с. 91-97) вбачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, знімаючи готівку та здійснюючи покупки у торгівельних мережах, а також вносила кошти у часткове погашення кредиту, внаслідок чого, відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24.10.2019, укладеного між Універсал Банк та клієнтом - ОСОБА_1 (а. с. 7-10), станом на 04.06.2024 виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 33 700,19 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк», суд першої інстанції вважав не доведеним факт погодження сторонами в установленому законом порядку розміру процентів за кредитним договором та відповідальності позичальника, а тому виснував, що відповідальність ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» обмежена фактичною сумою витрачених коштів, розмір яких, у свою чергу, не перевищує розміру коштів, внесених нею та списаних банком у рахунок погашення процентів за користування кредитом, що не відповідає фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини сторін.

За правилами статті 526 ЦК України загальні умови виконання зобов`язання полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, у тому числі з договорів та інших правочинів (пункт 1 частини другої статті 11, частина друга статті 509 ЦК України).

Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), від 09 лютого 2023 року у справі № 640/7029/19 (провадження № К/9901/35352/19), договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

За частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» у редакції, що діяла на момент укладення спірного кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено, що анкета-заява від 24.10.2019 містить підпис позичальника ОСОБА_1 , яка проставленням власноруч свого підпису погодилася з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, який підписується споживачем у мобільному додатку у електронному вигляді до підписання Договору, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого та ознайомлення у актуальній (чинній) редакції із вказаними документами вона підтвердила та зобов`язалася їх виконувати.

Вказаний договір не визнаний судом недійсним та в силу вимог статей 204, 626, 629 ЦК України є правомірним, створює відповідні права та обов`язки сторін і є обов`язковим для виконання сторонами.

З наданої АТ «Універсал Банк» виписки про рух коштів по картці від 18.09.2024 (а. с. 91-97) вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалася кредитними коштами та до жовтня 2020 року виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, вносячи відповідні платежі у погашення заборгованості.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги про стягнення з відповідача 33 700,19 грн, як заборгованості по тілу кредиту, АТ «Універсал Банк» у відповіді на відзив на позовну заяву вказав, що така заборгованість виникла внаслідок повного використання кредитного ліміту в сумі 16 000 грн та суми овердрафту 17 700,19 грн.

Виникнення заборгованості по овердрафту позивач пояснював тим, що, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати заборгованості, то заборгованість збільшується на суму заборгованості за договором до погашення неустойки. При цьому банк надає кредит згідно з договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитні кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» містить визначення несанкціонованого овердрафту, яким є перевищення суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого кредитного ліміту, що обумовлений договором між кредитодавцем та споживачем і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення (пункт 7 частини другої статті 3 Закону).

Стаття 1069 ЦК України передбачає, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Проте, з умов укладеного між сторонами договору не вбачається погодження ними овердрафту, як форми кредиту банківського рахунку.

Матеріали справи не містять доказів погодження відповідачем Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank, доданих до позовної заяви позивачем у редакції, затвердженої протоколом Правління № 46 від 24.11.2021, що набуває чинності з 27.11.2021, і такі Умови і правила не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки на момент його укладення позичальник ОСОБА_1 не могла з ними ознайомитись та погодити шляхом підписання анкети-заяви від 24.09.2019.

Посилання в апеляційній скарзі, що відповідач зобов`язалась ознайомлюватися із чинною редакцією Умов і правил не відповідають змісту анкети-заяви від 24.09.2019, підписаної ОСОБА_1 , тому надані позивачем Умови і правила не є належним та допустимим доказом по справі.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20)).

Отже, паспорт споживчого кредиту підтверджує лише виконання кредитодавцем переддоговірного обов`язку згідно вимог статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит, проте не є доказом укладення кредитного договору та його умов.

Таким чином, включення позивачем до тіла кредиту іншого кредиту у формі овердрафту, який є окремим банківським продуктом, за відсутності доказів досягнення між сторонами згоди щодо його умов з дотриманням обов`язкової письмової форми, є безпідставним.

«Тіло кредиту» (main loan amount) - це сума основного зобов`язання, яку позичальник отримав від банку або фінансової установи та зобов`язався повернути у строк та на умовах, встановлених кредитним договором.

Згідно виписки банку, яка відображає рух коштів на рахунку ОСОБА_2 та відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункту 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постанова Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75, є первинним фінансовим документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на рахунок клієнта, до суми заборгованості за кредитом (тілом кредиту) позивачем безпідставно було включено суми овердрафту та нарахування 3 028 грн судових витрат, що не входять до складу основного зобов`язання за спірним кредитним договором.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог статей 1048, 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) має право на одержання від позичальника процентів за кредитним договором у розмірі та на умовах встановлених договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тому банк вправі вимагати від позичальника сплати щомісячних процентів за користування кредитом у розмірі, встановленому договором, або на рівні облікової ставки НБУ і такому праву кореспондується обов`язок позичальника повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вказаного не врахував та не взяв до уваги, що правомірність встановлення процентів за користування кредитом не є предметом судового розгляду у цій справі, оскільки виходить за межі позовних вимог, та правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) не є релевантними для цієї справи.

Заперечуючи проти розрахунку заборгованості та посилаючись на порушення її прав, як споживача, ОСОБА_1 відповідних позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору або його частини не заявляла та доказів на підтвердження неправильного зарахування банком грошових коштів у рахунок погашення окремих складових кредитної заборгованості суду не надала.

За таких обставин суд першої інстанції не мав підстав здійснювати зарахування сплачених відповідачем коштів у погашення заборгованості, як оплату тіла кредиту.

Черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням визначається у статті 534 ЦК України, згідно якої у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про здійснену відповідачем ОСОБА_1 переплату за кредитним договором у період з 24 жовтня 2019 року по 04 квітня 2024 року у сумі 24 957,97 грн є безпідставними та не ґрунтуються на нормах права.

Враховуючи доведення факту існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, отримання позичальником кредитних коштів у розмірі встановленого на платіжну картку кредитного ліміту, який станом на 06.09.2024 становив 16 000 грн, та не спростування відповідачем вимог банку про порушення зобов`язання зі своєчасного повернення кредиту, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення позову АТ «Універсал Банк» та стягнення на користь позивача з відповідача ОСОБА_1 неповернутої суми кредитного ліміту.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції, яке не відповідає нормам матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частин першої, пункту 3 частини другої, частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно матеріалів справи, АТ «Універсал Банк» при подачі позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн (а. с. 1), при подачі апеляційної скарги - 4 542 грн (а. с. 215 на звороті), тому з врахуванням принципу пропорційності з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ «Універсал Банк» судовий збір у загальній сумі 3 594,24 грн.

Відповідно, пропорційно до розміру вимог, у задоволенні яких АТ «Універсал Банк» відмовлено, підлягає зміні і розподіл судових витрат відповідача ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу адвоката Калініна С. К. у сумі 3 000 грн.

Згідно частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 16 000 грн заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 24 жовтня 2019 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 3 594,24 грн судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 1 575,60 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Зобов`язати ОСОБА_1 сплатити на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» різницю стягнутих судових витрат у розмірі 2 018,64 грн, звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Ю. В. Дряниця

Г.Л. Карпушин