ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4401/25 Справа № 185/6361/24 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар:Піменова М.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди (суддя першої інстанції Головін В.О.),

В С Т А Н О В И В:

13 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з нещасним випадком, пов`язаного з виробництвом 245 000,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 40000 грн. без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» судовий збір на користь держави в сумі 1211,20 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» - Єлістратов Р.В., та подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не надано належної оцінки обставинам справи та наявним письмовим доказам.

Скарга мотивована тим, що позивач вказує, що змушений був пройти курс лікування, проте в якому закладі та коли проходив такий курс не зазначає. Відсутні в матеріалах справи також і будь які направлення лікарів на лікування, рецептів для отримання ліків тощо.

Зазначає, що позбавлений нормальних життєвих зав`язків та прикладає додаткових зусиль для організації свого життя, проте позивач не конкретизує в чому це виражено.

Індивідуальна програма реабілітації інвалідів позивачем не надана, в зв`язку з чим, йому не встановлена психолого-педагогічна реабілітація, що означає, що професійні захворювання які виникли у позивача не є психотравмувальними для нього.

Відповідальність за стан свого здоров`я та наслідки такої поведінки покладається виключно на Позивача, а Індивідуальна програма реабілітації та докази її виконання можуть свідчити про вказані обставини та вплинути результат прийнятого судом рішення.

Також вказує, що 04.01.2022 року внаслідок нещасного випадку отримав тілесні ушкодження, що підтверджується Актом про нещасний випадок на виробництві від 12.01.2022 року. Комісією було встановлено причини нещасного випадку та особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці: Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці ОСОБА_1 .

Представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» - Єлістратов Р.В.. просив рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, до 20 000 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що зподіяна позивачу моральна шкода полягає у тому, що через що через трудове каліцтво порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. З моменту отримання трудового каліцтва, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок трудового каліцтва, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію.

ОСОБА_2 просив оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», позивач та його представник у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу з 01 квітня 2005 року по 23 червня 2005 року, та з 01 серпня 2005 року по 23 вересня 2007 року, та з 15 серпня 2008 року по 15 квітня 2022, та з 26 квітня 2022 року по 04 грудня 2023 року працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

04 грудня 2023 року його було звільнено. За час роботи на підприємстві відповідача з позивачем стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що підтверджується актом про нещасний випадок, форми Н-1/П від 12 січня 2022 року.

П. 4 акту форми Н-1/П вказує на обставини, за яких стався нещасний випадок, а саме: 04.01.2022 р. у першу зміну начальник дільниці з видобутку вугілля № 6 ОСОБА_3 видав наряд ланці працівників, у складі 3 машиністів гірничих виїмкових машин, 17 гірників очисного забою, 7 електрослюсарів підземних, 4 гірників підземних на комплекс робіт з підготовки 1101 лави до виймання вугілля. МГВМ ОСОБА_1 отримав наряд на обслуговування комбайну УКД-200/500. Під час видачі наряду було проведено інструктажі на теми: «Прилади контролю СН4», «Правила користування ШСС-1П», «Заходи безпеки по виконуваним роботам». Безпосередне керівництво роботами в зміні здійснював в.о. гірничого майстра дільниці з видобутку вугілля №6 ОСОБА_4 . Близько 08 години 00 хвилин ланка працівників з гірничим майстром дільниці з видобутку вугілля №6 прибула до 1101 лави та приступила до виконання наряду. МГВМ ОСОБА_5 і ОСОБА_1 приступили до обслуговування комбайну УКД-200/500, який знаходився в районі секцій КД-80 №41-46, при цьому до начала ведення робіт гірничим майстром дільниці з видобутку вугілля №6 ОСОБА_4 не було прийнято заходів щодо приведення місця роботи по обслуговуванню комбайна у безпечний стан, згідно «Технологічних процесів виконуваних на виїмковій дільниці під час експлуатації механізованого комплексу КД-80»: не було встановлено додаткове кріплення забою та покрівлі. О 11 годині 20 хвилин під час виконання наряду ОСОБА_1 , розташувавшись зверху на рамі комбайна УКД-200/500, діставав мастило для болтових з?єднань із порожнини всередині комбайна, при цьому праву руку він розташував на верхній частині комбайна (під закріпленим простіром, поблизу забою). У цей час від верхньої частини забою відшарувався кусок породи розмірами 4000х400х300 мм, упав на комбайн та вдарив ОСОБА_1 по правій руці. В момент нещасного випадку ОСОБА_1 знаходився в Рукавичках. Отримавши травму, ОСОБА_1 звернувся до МГВМ Сайгак О.В., який знаходився в районі секції КД-80 №41. ОСОБА_5 надав ОСОБА_1 першу допомогу і повідомив про нещасний випадок гірничого майстра ОСОБА_4 , який знаходився на сполученні 1101 лави з бортовим штреком, а той повідомив про нещасний випадок гірничого диспетчера та організував доставку травмованого до здоровпункту шахти.

Після огляду і надання першої медичної допомоги у здоровпункті шахти, бригадою реанімації 8 ВГРЗ м. Павлограду, ОСОБА_1 був доставлений до Комунального некомерційного підприємства «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування» Павлоградської міської ради».

Згідно з п.7 акту форми Н-1/П нещасний випадок вважається пов`язаним з виробництвом.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 23 травня 2022 року серії 12 ААА № 061881 позивачу первинно безстроково визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 20%. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №71.

Відповідно до з медичної карти стаціонарного хворого №71 позивач має скарги на: на біль, наявність ран, порушення функції 2 та 3 пальців правої кисті. У зв`язку з вказаною травмою порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання.

Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травми, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування.

Окрім того, внаслідок отриманої травми, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості.

Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Ушкодження має негативний вплив не лише на працездатність позивача, а й загалом на можливість організовувати своє життя. Ця набута, внаслідок виробничої травми, вада нагадує про себе позивачу щохвилини та створює для нього постійний безперервний дискомфорт.

Надані позивачем письмові докази є достатніми, оскільки у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог.

Частково задовольняючи позовні вимоги до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», суд першої інстанції врахував надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, а також принципи розумності та справедливості, та вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання позивачем ушкодження здоров`я на виробництві, грошову компенсацію в розмірі 40000 грн.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно ст. 4 Закону України Про охорону праці, державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно зі ст. 6 Закону України Про охорону праці умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст.13 Закону України Про охорону праці роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).

За таких обставин, з огляду на вищезазначені норми Законів, судом встановлено що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання.

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15).

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

У справі встановлено, що За час роботи на підприємстві відповідача з позивачем стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що підтверджується актом про нещасний випадок, форми Н-1/П від 12 січня 2022 року.

П. 4 акту форми Н-1/П вказує на обставини, за яких стався нещасний випадок, а саме: 04.01.2022 р. у першу зміну начальник дільниці з видобутку вугілля № 6 ОСОБА_3 видав наряд ланці працівників, у складі 3 машиністів гірничих виїмкових машин, 17 гірників очисного забою, 7 електрослюсарів підземних, 4 гірників підземних на комплекс робіт з підготовки 1101 лави до виймання вугілля. МГВМ ОСОБА_1 отримав наряд на обслуговування комбайну УКД-200/500. Під час видачі наряду було проведено інструктажі на теми: «Прилади контролю СН4», «Правила користування ШСС-1П», «Заходи безпеки по виконуваним роботам». Безпосередне керівництво роботами в зміні здійснював в.о. гірничого майстра дільниці з видобутку вугілля №6 ОСОБА_4 . Близько 08 години 00 хвилин ланка працівників з гірничим майстром дільниці з видобутку вугілля №6 прибула до 1101 лави та приступила до виконання наряду. МГВМ ОСОБА_5 і ОСОБА_1 приступили до обслуговування комбайну УКД-200/500, який знаходився в районі секцій КД-80 №41-46, при цьому до начала ведення робіт гірничим майстром дільниці з видобутку вугілля №6 ОСОБА_4 не було прийнято заходів щодо приведення місця роботи по обслуговуванню комбайна у безпечний стан, згідно «Технологічних процесів виконуваних на виїмковій дільниці під час експлуатації механізованого комплексу КД-80»: не було встановлено додаткове кріплення забою та покрівлі. О 11 годині 20 хвилин під час виконання наряду ОСОБА_1 , розташувавшись зверху на рамі комбайна УКД-200/500, діставав мастило для болтових з?єднань із порожнини всередині комбайна, при цьому праву руку він розташував на верхній частині комбайна (під закріпленим простіром, поблизу забою). У цей час від верхньої частини забою відшарувався кусок породи розмірами 4000х400х300 мм, упав на комбайн та вдарив ОСОБА_1 по правій руці. В момент нещасного випадку ОСОБА_1 знаходився в Рукавичках. Отримавши травму, ОСОБА_1 звернувся до МГВМ Сайгак О.В., який знаходився в районі секції КД-80 №41. ОСОБА_5 надав ОСОБА_1 першу допомогу і повідомив про нещасний випадок гірничого майстра ОСОБА_4 , який знаходився на сполученні 1101 лави з бортовим штреком, а той повідомив про нещасний випадок гірничого диспетчера та організував доставку травмованого до здоровпункту шахти.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 23 травня 2022 року серії 12 ААА № 061881 позивачу первинно безстроково визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 20%.

Таким чином, при визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характер нещасного випадку, що стався з позивачем, та їх наслідки для здоров`я останнього, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Отже, встановивши, що позивач працював на ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Внаслідок нещасного випадку, що стався з позивачем ОСОБА_1 на виробництві відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 20%. Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд обґрунтовано стягнув із відповідача моральну шкоду у розмірі 40000 грн..

Доводи скаржника про те, що відповідачем в повному обсязі виконані обов`язки щодо забезпечення належних умов праці, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки саме негативні показники важких умов праці та мікроклімату спричинили виникнення хронічних захворювань у позивача.

Доказів на спростування наявності шкідливих факторів виробничого середовища та шкідливого впливу на здоров`я позивача відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надані.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не врахування судом відсутності вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу, що позивач свідомо йшов працювати в шкідливих умовах праці, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з професійним захворюванням, правильно визнав, що ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці позивач частково втратив професійну працездатність, що порушило його звичайне життя, змусило лікуватися, обмежувати свою життєву активність, прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд апеляційної інстанції не встановив підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру компенсації. Заперечуючи проти розміру стягнутої на користь позивача компенсації, відповідач на порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не подав належних і допустимих доказів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 червня 2025 року.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська