ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4345/25 Справа № 237/4233/24 Суддя у 1-й інстанції - Ліпчанський С. М. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участю секретаря Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №237/4233/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми збитків,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Лебідь Олексій Павлович,

на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 25 листопада 2024 року,

встановив:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми збитків.

Позов мотивований тим, що 14 серпня 2024 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений Договір купівлі-продажу частки у Статутному капіталі ТОВ «ТЦ Севастопольський» за умовами якого позивачці було продано 27.2% Статутного капіталу ТОВ «ТЦ Севастопольський» розміром 3 350 000 грн за 3 350 000 грн, які вона сплатила до підписання вказаного Договору купівлі-продажу.

14 серпня 2024 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 був підписаний акт приймання-передачі частки 27.2% Статутного капіталу ТОВ «ТЦ Севастопольський» розміром 3 350 000 грн, та до ЄДРПОУ внесені відповідні зміни у складі ТОВ«ТЦ Севастопольський» .

Відповідно п.3 Договору купівлі-продажу від 14 серпня 2024 року ОСОБА_3 стверджував що частина частки, яка відчужується за цим Договором, внесена Продавцем у повному обсязі.

Пунктом 11 цього ж Договору передбачено, що якщо після укладення цього договору з`ясується, що яка-небудь із сторін не мала права укладати та виконувати цей Договір, та/або він підлягає розірванню чи визнанню недійсним з інших підстав, то винна сторона зобов`язана відшкодувати іншій стороні витрати яка вона понесла по реалізації цього договору, але в межах ціни цього Договору. Покупець зобов`язується відшкодувати Продавцю будь-які витрати, які ті можуть понести у зв`язку з сплатою податків, зборів, інших обов`язкових платежів чи претензій третіх осіб, пов`язаною з укладанням цього договору.

Позивачці стало відомо, що ОСОБА_3 не мав права продавати їй частку у Статутному фонді ТОВ «ТЦ Севастопольський», чим спричинив позивачці збитки.

На підставі наведеного вище позивачка просила суд стягнути солідарно з відповідачів збитки в сумі 3 350 000 грн, які спричинені їй у зв`язку із введенням в оману щодо внесення в статутний капітал ТОВ «ТЦ Севастопольський» 1/2 нерухомого майна за адресою: м. Київ, площа Севастопольська 3 та отриманням ОСОБА_3 частки статутного капіталу ТОВ «ТЦ Севастопольський», яка раніше належала ОСОБА_4 . Також просила стягнути судові витрати у справі.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 25 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Лебідь О.П., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити з урахуванням позиції відповідача та наданими нею на підтвердження обґрунтувань доказами.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що, в порушення норм ЦПК України, ОСОБА_4 судом не було повідомлено про розгляд означеної справи, жодних процесуальних рішень суду відповідачка ОСОБА_4 не отримувала: ані особисто, ані через представника. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призвело до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основної із засад (принципів) цивільного судочинства відкритості судового процесу. Крім того позбавило відповідачку права подавати докази, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, тощо.

Апелянт зауважує на тому, що ОСОБА_4 , скориставшись своїм правом, скасувала видані нею довіреності, що підтверджується витягом про скасування довіреності, зареєстрованим в реєстрі актів та посвідчень за № 3772, справжність якого, підтверджено присяжним нотаріусом Ризького окружного суду Інгуна Бобровська, та зареєстровано в реєстрі актів та посвідчень за № 3774.

Відповідно до вказаного витягу учасниця акта просить відправити скасування всім представникам на адреси, що зазначені в цьому скасуванні. Після отримання цього повідомлення кожний із зазначених в довіреностях представників повинен припинити всі дії на підставі виданої кожному з них довіреності. Всі дії, які будь-який представник може вчинити на підставі виданої довіреності після отримання цього повідомлення, вважатимуться незаконними та такими, що підлягають скасуванню в судовому порядку, а всі витрати, які Онопка С.В. можу понести у зв`язку з вищезазначеним, будуть стягнуті з відповідного представника. Також витяг містить наступну інформацію: - відповідачці відомо, що скасування довіреностей реєструються тільки в Реєстрі виданих і скасованих довіреностей Латвійської Республіки, тому, щоб скасування набрало чинності також в Україні та/або інших державах, Онопка С.В. сама повинна здійснити відповідні дії щодо реєстрації скасування довіреностей у реєстрах відповідних держав згідно з вимогами чинних нормативних актів; - витяг відправляється зазначеному учасницею акта адресату на зазначену нею адресу; зареєстроване у реєстрі актів та посвідчень за № 3774. Так, із вищезазначених документів вбачається, що довіреність було скасовано 15 травня 2024 року із вжиттям всіх передбачених законодавством Латвійської республіки правових заходів. При цьому ОСОБА_4 вчинила всі дії передбачені законодавством для повідомлення повірених про скасування повноважень та заінтересовану особу, тобто мала правомірні очікування на належний результат від здійсненого нею правочину.

На переконання апелянта вищенаведені докази спростовують обставини встановлені судом, щодо відсутності доказів повідомлення представників ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про скасування їх повноважень щодо представництва ОСОБА_4 як і відсутність повідомлення ОСОБА_3 про скасування довіреностей від 10 травня 2024 року як і висновок, що для ОСОБА_4 є чинними наслідки дій здійснених її представниками на виконання довіреностей від 10 травня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Лебідь О.П., підлягає залишенню без задоволення, за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що за умовами попередніх домовленостей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , остання повинна була внести належну їй частку 1/2 в нерухомому майні за адресою: АДРЕСА_1 до підприємства ОСОБА_3 та потім продати йому частку у Статутному капіталі яка виникла б у неї після внесення нерухомого майна.

07 травня 2024 року ОСОБА_3 прийняв рішення засновника - заснувати ТОВ «ТЦ Севастопольський» з статутним капіталом 6 000 000 грн, та підписав Рішення та Статут підприємства, та ТОВ «ТЦ Севастопольський» було зареєстровано в якості юридичної особи.

09 травня 2024 року, ОСОБА_3 з ОСОБА_2 поїхали в Рігу Латвія, де ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали Попередній договір від 10 травня 2024 року, за яким ОСОБА_4 повинна була продати ОСОБА_3 частку к Статутному капіталі ТОВ «ТЦ Севастопольський» , та отримала від нього 2 772 000 грн, що було еквівалентно 70 000 доларів США., про що надала йому розписку від 10 травня 2024 року.

10 травня 2024 року ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_3 . Договір купівлі-продажу частки у Статутному капіталі ПП «Обрій 2000» про що склала розписку від 10 травня 2024 року про отримання грошових коштів в сумі 3 950 грн за продаж її частки в ПП «Обрій 2000».

На підтвердження вільного волевиявлення ОСОБА_4 в продажу належного їй майна частки у нерухомому майні за адресою: м.Київ, пл.Севастопольська, 3 та частки в ПП «Обрій 2000» ОСОБА_4 власноручно написала лист-запевнення від 10 травня 2024 року.

Договір купівлі-продажу частки у Статутному капіталі ПП «Обрій 2000» від 10 травня 2024 року, та Попередній договір про купівлі-продаж частки в ТОВ ТЦ «Севастопольський» від 10 травня 2024 року сторонами оскаржені не були.

На виконання Договору купівлі-продажу частки у Статутному капіталі ПП «Обрій 2000» від 10 травня 2024 року, та Попереднього договору про купівлю-продаж частки в ТОВ ТЦ «Севастопольський» від 10 травня 2024 року ОСОБА_4 видала довіреності ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на представництво її інтересів у всіх органах щодо оформлення та продажу 1/2 частки у нерухомому майні за адресою: м. Київ, пл.Севастопольська, 3 та майбутній частці у ТОВ ТЦ «Севастопольський» та частки в ПП «Обрій 2000».

Довіреності на ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були засвідчені у приватного нотаріуса Рижського окружного суду Інгуни Бобровської 10 травня 2024 року під № 3676 строком на 1 рік - на ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , під № 3672 строком на 1 рік - на ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , під № 3678 та строком на 3 роки - на ОСОБА_5 .

Довіреності від 10 травня 2024 року під № 3676, під № 3672, під № 3678 також не були оскаржені сторонами.

05 червня 2024 року ОСОБА_3 прийняв Рішення збільшити Статутний капітал ТОВ «ТЦ Севастопольський» шляхом введення до учасників ОСОБА_4 та внесення нею матеріальних цінностей на суму 2 808 778 грн, та отримання нею 29,54% Статутного капіталу.

06 червня 2024 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в особі представника ОСОБА_2 , який діяв на підставі Довіреності від 10 травня 2024 року посвідченої присяжним нотаріусом Інгуна Бобровська у м. Рига Латвія внесеному до реєстру за № 3677 склали акт приймання-передачі майна, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «ТЦ Севастопольський», , за яким ОСОБА_4 внесла 1/2 частки в нерухомому майні за адресою: АДРЕСА_1 .

10 червня 2024 року право власності на 1/2 частку в нерухомому майні за адресою: АДРЕСА_1 в нерухомому майні за адресою: м. Київ, площа Севастопольська, 3, яку внесла ОСОБА_4 до статутного капіталу, було зареєстровано за ТОВ «ТЦ Севастопольський», .

11 червня 2024 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в особі представника ОСОБА_2 , який діяв на підставі Довіреності від 10 травня 2024 року посвідченої присяжним нотаріусом Інгуна Бобровська у м. Рига Латвія внесеному до реєстру за № 3677, підписали Рішення №3 одноосібного учасника ТОВ «ТЦ Севастопольський» за яким ОСОБА_4 увійшла у склад учасників ТОВ «ТЦ Севастопольський», , та отримала частку в 29,54% Статутного капіталу Товариства.

12 червня 2024 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в особі представника ОСОБА_2 , який діяв на підставі Довіреності від 10 травня 2024 року, посвідченої присяжним нотаріусом Інгуна Бобровська у м. Рига Латвія внесеному до реєстру за № 3677 уклали Договір купівлі-продажу частки у Статутному капіталі ТОВ «ТЦ Севастопольський», , за яким ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_4 належну їй частку у Статутному капіталі ТОВ «ТЦ Севастопольський», , розміром 2 808 778 грн, що складає 29,54% Статутного капіталу за 2 808 778 грн, які були отримані ОСОБА_4 до підписання Договору (п.5 Договору).

12 червня 2024 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в особі представника ОСОБА_2 , який діяв на підставі Довіреності від 10 травня 2024 року посвідченої присяжним нотаріусом Інгуна Бобровська у м. Ріга Латвія, внесеному до реєстру за № 3677, підписали акт приймання-передачі частки у Статутному капіталі ТОВ «ТЦ Севастопольський», , за яким ОСОБА_3 отримав у ОСОБА_4 належну їй частку у Статутному капіталі ТОВ «ТЦ Севастопольський», , розміром 2808778 грн, що складає 29,54% Статутного капіталу.

З 12 червня 2024 року ОСОБА_3 став одноосібним власником 100% Статутного капіталу ТОВ «ТЦ Севастопольський», .

14 серпня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений Договір купівлі-продажу частки у Статутному капіталі ТОВ«ТЦ Севастопольский», , за яким мені було продано 27.2% Статутного капіталу ТОВ «ТЦ Севастопольский» розміром 3 350 000 грн за 3 350 000 грн, які ОСОБА_1 сплатила до підписання Договору купівлі-продажу.

14 серпня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підписаний акт приймання-передачі частки 27.2% Статутного капіталу ТОВ «ТЦ Севастопольский» розміром 3 350 000 грн, та до ЄДРПОУ внесені відповідні зміни у складі ТОВ«ТЦ Севастопольский», .

Крім того матеріалами справи встановлено, що 15 травня 2024 року ОСОБА_4 скасувала Довіреності від 10 травня 2024 року під № 3676, під № 3672 та під № 3678 шляхом складання документу «Скасування довіреностей» посвідченого присяжним нотаріусом Інгуна Бобровська у м. Рига Латвія внесеному до реєстру за № 3673.

Наведені вище обставини є встановленими судом першої інстанції.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення суми збитків, позивачка посилалась на те, що ОСОБА_3 не мав права продавати позивачці частку у Статутному фонді ТОВ «ТЦ Севастопольський», оскільки 15 травня 2024 року ОСОБА_4 скасувала Довіреності від 10 травня 2024 року під № 3676, під № 3672 та під № 3678, чим їй спричинено матеріальні збитки.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивачки, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено порушень законних прав ОСОБА_1 під час придбання нею частки статутного капіталу ТОВ ТЦ «Севастопольський», які би спричинили їй збитки, та могли бути порушені ОСОБА_3 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частинах першій, другій статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.

Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при вчиненні правочинів.

Відповідно частин першої та третьої статті 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Як визначено у ст. 240 цього Кодексу, представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов`язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Пунктом 2 частини першої статті 248 ЦК України визначено, що представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

Також згідно з частиною першою статті 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною.

При цьому закон зобов`язує особу, яка видала довіреність і згодом скасувала її, негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність (частина друга статті 249 ЦК України).

Права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася (ч. 3 ст. 249 ЦК України).

Отже, момент скасування довіреності та момент втрати нею чинності для представника та третіх осіб не збігаються. Скасована довіреність втрачає чинність для представника та третіх осіб з моменту настання першої із подій: або коли представник довідався або міг довідатися про скасування довіреності; або коли третя особа дізналась або могла дізнатись, що дія довіреності припинилася.

До настання такої події скасована довіреність є чинною для представника та третіх осіб, перед якими представник представляє інтереси довірителя. Відповідно, всі вчинені представником в цей час правочини є чинними і для довірителя.

Відповідно підпунктів 6.1, 6.2, 6.4 пункту 6 глави 4 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року № 296/5, особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної, може у будь-який час скасувати довіреність або довіреність, видану в порядку передоручення. Нотаріус, завідувач державного нотаріального архіву при одержанні заяви про скасування довіреності або передоручення робить про це відмітку на примірнику довіреності, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Повідомлення особи, яка видала довіреність, представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, про скасування довіреності може бути оформлено нотаріусом згідно з цим Порядком шляхом передавання відповідної заяви.

Повідомлення особи, яка видала довіреність, представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, про скасування довіреності може бути оформлено нотаріусом згідно з цим Порядком шляхом передавання відповідної заяви.

Згідно з главою 20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус передає заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам на підставі усного звернення заінтересованих осіб, якщо вони не суперечать закону і не містять відомостей, що порочать честь і гідність людини. Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено наступний порядок передачі заяв фізичних та юридичних осіб: заяви подаються нотаріусу належним чином оформлені і не менше ніж у двох примірниках, один з яких пересилається поштою зі зворотним повідомленням або особисто передається адресатам під розписку.

Зазначені заяви можуть передаватися також з використанням технічних засобів. Відповідно до п. 4 Порядку, на прохання особи, що подала заяву, їй видається свідоцтво про передачу заяви. У свідоцтві викладається зміст одержаної на заяву відповіді або зазначається, що відповідь у встановлений у заяві строк не надійшла. Передача заяви та видача свідоцтва про передачу заяви є самостійними нотаріальними діями і реєструються в реєстрі нотаріальних дій під окремими номерами.

Пунктом 1.ч.1 ст.2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом - визначення застосовуваного права;

Статтею 1 того ж Закону встановлено, що для цілей цього Закону терміни вживаються в такому значенні: 1) приватноправові відносини - відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи; 2) іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави .

Частина 1. ст.34 того ж Закону визначає, що порядок видачі, строк дії, припинення та правові наслідки припинення довіреності визначаються правом держави, у якій видана довіреність.

З урахуванням того, що довіреності від 10 травня 2024 року на представництво інтересів ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , видані на території Латвійської Республіки, та скасовані на території Латвійської Республіки, то для правових наслідків дії довіреностей та їх скасування необхідно застосувати цивільне законодавство Латвії.

Відповідно до пункту 2289 Цивільного закону Латвійської Республіки від 28 січня 1937 року за договором повноважень одна сторона (уповноважена, повірений) зобов`язується виконати для іншої сторони (уповноважуючого, довірителя) відоме доручення, а довіритель зобов`язується дії повіреного визнати для себе зобов`язуючими..

Згідно пункту 2291 того ж Закону, повіреному може бути поручено не тільки ведення окремих та визначених справ-по спеціальної довіреності, но і ведення всіх справ довірителя - по універсальної довіреності, а також тільки справ відомого роду-по генеральній довіреності.

Пункти 2312 та 2313 того ж Закону передбачають можливість в односторонньому порядку скасування доручення Довірителем.

За ст. 2314 того ж Закону дії повіреного, після того, як йому стало відомо про скасування повноважень, не мають сили, крім тих випадків, коли третя особа, яка приймала в цьому участь не за своєю провиною не знало про скасування повноважень.

Судом встановлено, що зобов`язання про повідомлення представників ОСОБА_4 про скасування довіреностей міститься в Документі «Скасування довіреності» від 15 травня 2024 року посвідченому посвідченої присяжним нотаріусом Інгуна Бобровська у м.Ріга Латвія внесеному до реєстру за № 3773

В українському перекладі тексту документа «Скасування довіреності» на другій сторінці в абз. 1,2 вказано «учасник правочину просить надіслати скасування усім довіреним особам за адресами зазначеними у заяві про скасування. Після отримання цього повідомлення кожна довірена особа зазначена в довіреностях повинна припинити будь-які дії на підставі виданої кожному довіреності. Усі дії які будь-яка довірена особа може вчинити на підставі виданих довіреностей після отримання цього повідомлення будуть незаконними, та такими, що підлягають скасуванню в судовому порядку».

Крім того, в абз. 4 на тій же сторінці «Скасування довіреності» від 15 травня 2024 року вказано, що ОСОБА_4 відомо, що для дії скасування довіреностей в інших державах, в тому числі в Україні вона сама повинна звернутись до відповідних реєстрів та чинного законодавства.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Довіреності від 10 травня 2024 року засвідчені у приватного нотаріуса Рижського окружного суду Інгуни Бобровської під № 3676, під № 3672, під № 3678 були видані ОСОБА_4 для подальшого виконання нею, через своїх представників ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 умов Попереднього договору купівлі-продажу частки у ТОВ ТЦ «Севастопольський» від 10 травня 2024 року, Договору купівлі-продажу частки ПП «Обрій 2000» від 10 травня 2024 року укладених з ОСОБА_3 .

Апелянтом ОСОБА_4 при поданні апеляційної скарги, не надано суду належних та допустимих доказів повідомлення ОСОБА_4 своїх представників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про скасування їх повноважень щодо її представництва.

Також апелянтом ОСОБА_4 при поданні апеляційної скарги, не надано суду належних та допустимих доказів повідомлення про скасування ОСОБА_4 довіреностей від 10 травня 2024 року та зареєстрованих під № 3672, 3676, 3678 Луценка В.О., який в розумінні ст.2314 Цивільного Закону Латвійської республіки, є заінтересованою особою з моменту підписання ОСОБА_4 . Попереднього договору купівлі-продажу частки у ТОВ ТЦ «Севастопольський» від 10 травня 2024 року, розписки щодо отримання 2 772 000 грн від 10 травня 2024 року за Договором купівлі-продажу частки ПП «Обрій 2000» від 1 травня 2024 року, розписки щодо отримання 3 950 грн за продаж частки ПП «Обрій 2000» від 10 травня 2024 року та листа-запевнення від 10 травня 2024 року.

Приписами ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, відсутність доказів повідомлення представників ОСОБА_4 своїх довірителів ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та заінтересованої особи ОСОБА_3 про скасування довіреностей від 10 травня 2024 року робить для ОСОБА_4 чинними наслідки дій здійснених її представниками на виконання довіреностей від 10 травня 2024 року.

Указаний правовий висновок щодо необхідності повідомлення представника про скасування довіреностей міститься в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року справа № 922/371/16, Постанові Верховного суду України від 19 грудня 2018 року справа № 331/5517/17, постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-62цс16 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів України.

При цьому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що витягом про скасування довіреності, зареєстрованим в реєстрі актів та посвідчень за № 3772, справжність якого, підтверджено присяжним нотаріусом Ризького окружного суду Інгуна Бобровська, та зареєстровано в реєстрі актів та посвідчень за № 3774 передбачено, що учасниця акта просить відправити скасування всім представникам на адреси, що зазначені в цьому скасуванні, оскільки матеріали справи не містять доказів направлення всім представникам відомостей про скасування довіреностей, а саме по собі застереження про відправлення відомостей про скасування довіреностей всім представникам, не є належним повідомленням представників ОСОБА_4 своїх довірителів ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та заінтересованої особи ОСОБА_3 про скасування довіреностей від 10 травня 2024 року.

Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що в українському перекладі тексту документа «Скасування довіреності» від 15 травня 2024 року, в абз. 4 вказано, що ОСОБА_4 відомо, що для дії скасування довіреностей в інших державах, в тому числі в Україні вона сама повинна звернутись до відповідних реєстрів та чинного законодавства.

Доказів звернення ОСОБА_4 до відповідних реєстрів та чинного законодавства для скасування довіреностей в Україні матеріали справи не містять та апелянтом не надано.

У справі, що розглядається, судом першої інстанції надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у відповідача ОСОБА_4 іншої точки зору на встановлені судом першої інстанції обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судом першої інстанції рішення та фактично зводиться до спонукання суду апеляційної інстанції до прийняття іншого рішення - на свою користь.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Лебідь Олексій Павлович, залишити без задоволення.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 25 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 11 червня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста