Справа №567/510/24
Провадження №2/567/26/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

з участю представника позивача - адвоката Божко Т.Ю.

представника третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -

органу опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради

Рівненської області Баталової Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, про позбавлення батьківських прав, звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, про позбавлення батьківських прав, звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позову зазначає, що з 22.08.2018 року по 20.09.2022 року він перебував з відповідачкою ОСОБА_2 у шлюбі, під час якого у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у свідоцтві про народження якої батьком вказаний ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_2 .

Згідно рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20.09.2022року шлюб між ними було розірвано.

Після розірвання шлюбу дитина проживала з відповідачкою, однак остання почала зловживати алкогольними напоями та наркотичними засобами, не доглядала за донькою, вела аморальний спосіб життя, регулярно залишала її на свого сина від попереднього шлюбу, дитину бачили на вулиці без одягу та взуття в неохайному вигляді, тому він забрав доньку на проживання до себе.

Через чотири місяці відповідачка приїхала та виявила бажання забрати доньку до себе, проти чого він не заперечував, однак донька проживала з відповідачкою приблизно 2-3 тижні, після чого він знову забрав доньку до себе, оскільки відповідачка не змінила свою негативну поведінку на краще.

Зазначає, що з 15.07.2023 року донька постійно проживає разом з ним, відповідачка участі у вихованні та утримані дитини не бере, ухиляється від виконання свого обов`язку по вихованню доньки, не відвідує її, не цікавиться її життям, не піклується про стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток та не надає кошти на її утримання, веде аморальний спосіб життя, чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Вважає, що відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання доньки, свідомо нехтує ними, що полягає у тому, що вона не піклується про її фізичний та духовний розвиток, її підготовку до самостійного життя, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до життя дитини, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, будь-якої участі у її вихованні не бере. Зв`язок між відповідачкою та дитиною втрачений та відповідачка не робить жодних дій для його відновлення. Відсутні будь-які непереборні обставини, які б створювали перешкоди у виконання відповідачкою батьківських обов`язків відносно доньки.

Вважає, що ОСОБА_2 повинна бути позбавлена батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що й спонукало позивача звернутися до суду з вищевказаним позовом.

Одночасно вказує, що своїх батьківських обов`язків щодо дитини відповідачка не виконує, не бере участі у фізичному, духовному розвитку дитини, не допомагає фінансово. Вказані потреби доньки забезпечує тільки він позивач. За вказаних обставин позивач також вважає за необхідне захистити своє порушене право шляхом звільнення від сплати аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на підставі судового рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08.04.2021 року та просить припинити стягнення з нього аліментів на утримання доньки з 15.07.2023 року.

Також враховуючи, що дитина знаходиться на повному утримані позивача з 15.07.2023 року, а також те, що відповідачка ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, хоча зобов`язана це робити згідно СК України, оскільки за віком та станом здоров`я є працездатною особою, має фізичну можливість працювати та отримувати дохід,просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 01.04.2024 р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

Ухвало суду від 21.08.2024 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

Відповідачка правом подати відзив на позовну заяву не скористалася.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Додатково пояснив, що починаючи з 2021 року дитина почала проживати з ним, однак відповідачка періодично забирала її до себе. Вказав, що змушений був забрати доньку до себе, оскільки відповідачка не доглядала за донькою, вела аморальний спосіб життя, регулярно залишала її на свого сина від попереднього шлюбу, дитина неодноразово перебувала на вулиці без одягу та взуття в неохайному вигляді. Зазначив, що разом з донькою проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому забезпечені належні умови для проживання дитини. На даний час він перебуває на військовій службі, військова частина знаходиться у Хмельницькій області, тому він кожні вихідні приїжджає додому, які проводить з донькою. На час його відсутності дитину доглядає його мама ОСОБА_4 . Вказує, що донька відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Ромашка» села Вельбівно Острозької міської ради Рівненської області, він належним чином займається її вихованням, духовним розвитком, матеріальним забезпеченням. Відповідачка декілька разів приїжджала за місцем його проживання в стані алкогольного сп`яніння та вела себе неадекватно. З моменту пред`явлення позову відповідачка жодного разу не відвідувала дитину. Пояснив, що будь-яких перешкод для відповідачки у спілкуванні з дитиною він не чинив. Вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідає інтересам дитини.

Представник позивача - адвокат Божко Т.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Пояснила, що відповідачка ОСОБА_2 вихованням та утриманням своєї малолітньої доньки не займалася та не займається, проживає окремо від позивача та дитини, не відвідувала та не цікавилася її життям та здоров`ям, не надавала жодної матеріальної допомоги на утримання дитини та не цікавилася необхідністю участі у додаткових витратах. Зв`язок як матері та дитини між ними повністю втрачений, та відповідачка не робить жодних спроб для відновлення стосунків. Також вказала, що стягнення з батька аліментів на дитину у період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить положенням ст.ст.179, 181 СК України та цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина та просить припинити стягнення з позивача аліментів, що стягуються на користь відповідачки згідно рішення Нетішинського міського суду від 08.04.2021 року, з часу постійного проживання дитини з позивачем - з 15.07.2023 року. Одночасно вказує, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків як матір, в добровільному порядку участі в утриманні дитини з 15.07.2023 року не приймає, та за весь період проживання доньки з позивачем вона жодного разу не брала участі у матеріальному забезпеченні дитини. Відповідачка добровільно не надає грошові кошти на утримання дитини, хоча має рівні з позивачем обов`язки по її матеріальному утриманню, однак не бере належної участі у матеріальному забезпеченні доньки, хоча зобов`язана це робити згідно СК України, оскільки за віком та станом здоров`я є працездатною особою, має фізичну можливість працювати та отримувати дохід, який використовує виключно для задоволення своїх власних потреб, тапросить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Відповідачка ОСОБА_2 в судому засіданні позов не визнала та пояснила, що з 2018 року по 2022 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому у них народилась донька ОСОБА_3 . Зазначила, що позивач в 2023 році самовільно забрав від неї дитину та не повернув. Вона більше десяти разів їздила до доньки по місцю проживання позивача, однак їй ніхто не відчиняв дверей. Востаннє вона приїжджала влітку 2024 року. Вказала, що хоче бачитися з донькою, однак позивач зі своєю матір`ю не пускають її до дитини. Зазначила, що з приводу вчинення перешкод у побаченні та вихованні доньки вона до служби у справах дітей або до правоохоронних органів не зверталася. Пояснила, що на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра вона не перебуває. Кошти на утримання дитини вона не надавала, оскільки не вбачала такої потреби. Їй було відомо про засідання комісії з питань захисту прав дитинипро доцільність позбавлення її батьківських прав, однак на засідання вона не з`явилась так як хворів її син, в подальшому в телефонному режимі вона намагалась з`ясувати результат засідання, однак не змогла. Зазначила, що за неналежне виконання батьківських обов`язків вона притягувалась до адміністративної відповідальності Нетішинським міським судом Хмельницької області, окрім того старшого сина було відібрано у неї органом опіки та піклування, та в подальшому син повернувся до неї. Хоче, щоб донька також проживала з нею. Пояснила, що після того як її донька почала проживати разом з позивачем вона продовжувала отримувати аліменти на утримання доньки, та отримувані кошти вона не витрачала, а накопичувала та переводила у валюту з метою в майбутньому такі кошти передати доньці, водночас не змогла пояснити суду, який загальний розмір отриманих аліментів вдалося їй накопичити.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області Баталова Т.О. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування та не заперечила щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Пояснила, що відповідачка не зверталася в службу у справах дітей з приводу вчинення їй будь-яких перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. Вказала, що представники служби в справах дітей з метою обстеження умов проживання відповідачки здійснювала виїзд за місцем її проживання, однак вона жодного разу не відкрила їм дверей. Також зазначила, що відповідачка двічі повідомлялась про засідання комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення її батьківських прав, однак на засідання комісії відповідачка не з`явилась.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_1 є її сином, та останній перебував з відповідачкою ОСОБА_2 у шлюбі, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказала, що матір дитини ОСОБА_2 тривалий час участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться її здоров`ям, навчанням, розвитком, участі у матеріальному забезпеченні дитини не бере, дитиною опікується виключно ОСОБА_1 та вона. Вказала, що з 15.07.2023 року дитина постійно проживає разом з нею та позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Спочатку після розірвання шлюбу відповідачка періодично забирала до себе дитину, але не здійснювала за нею належний догляд. Вказала, що коли дитина проживала з відповідачкою, був випадок коли дитина перебувала сама на вулиці без взуття, в неохайному вигляді, про що їй повідомили знайомі та вона відразу поїхала і забрала її. Зазначила, що родинні стосунки з донькою відповідачка не підтримує. Пояснила, що її син матеріально забезпечує дитину, виховує її та створив необхідні умови для проживання та відпочинку дитини. Її онука про свою матір не запитує. З липня 2023 року відповідачка лише один раз приїжджала навідатися до дитини, проте перебувала у нетверезому стані, а тому вона не дала їй побачитися з донькою. Вважає, що поведінка ОСОБА_2 вказує на те, що вона не бажає виправляти свою поведінку та не виконує батьківських обов`язків.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_1 є її племінником. Їй достовірно відомо, що ОСОБА_1 перебував з ОСОБА_2 у шлюбі, в якому у них народилась донька ОСОБА_3 . Зазначила, що на даний час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розлучені та з 2022 року малолітня ОСОБА_3 проживає з позивачем та бабусею - матір`ю позивача в с.Бадівка. Також їй відомо, що малолітня ОСОБА_3 відвідує дитячий садочок, куди її водить бабуся, яка здійснює за нею догляд. Вказала, що ОСОБА_2 приїжджала в с.Бадівка раз на три-чотири місяці. Пояснила, що вона неодноразово (в 2024 році більше п`яти разів) бачила ОСОБА_2 в м.Нетішин у нетверезому стані у сумнівній компанії, де вживали алкогольні напої. Зазначила, що востаннє бачила ОСОБА_2 влітку 2024 року в м.Нетішин у неохайному вигляді та остання її не впізнала.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що позивач є рідним братом її чоловіка та вона знайома з позивачем з 2013 року. Зазначила, що їй відомо, що ОСОБА_1 перебував з ОСОБА_2 у шлюбі, в якому у них народилась донька ОСОБА_3 , яка на даний час проживає в с.Бадівка з бабусею - матір`ю позивача, яка здійснює за нею догляд. Вказала, що мати дитини ОСОБА_2 після народження доньки мало приділяла їй уваги та на даний час не приділяє належної уваги вихованню дитини, не цікавилась її життям та не доглядала її належним чином,родинні стосунки з донькою відповідачка не підтримує.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що проживає в с.Бадівка по сусідству з родиною позивача. Вказала, що ОСОБА_1 перебував з ОСОБА_2 у шлюбі, в якому у них народилась донька ОСОБА_3 та вони разом проживали в с.Бадівка приблизно до 2023 року. Вказала, що на даний час малолітня ОСОБА_8 проживає в с.Бадівка з позивачем та його матір`ю, відвідує дитячий садочок в с.Вельбівно. Відповідачка не провідувала свою доньку, не цікавилася її життям та станом здоров`я, дитиною опікується виключно позивач та його матір. Востаннє вона бачила ОСОБА_2 у грудні 2023 року, коли вона приїжджала до позивача та вчинила конфлікт. Зазначила, що вона часто навідується до позивача та його матері, однак ОСОБА_2 жодного разу там не бачила.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідачки та її представника, представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, покази свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне.

З матеріалів справи та доводів позивача судом встановлено, що з 22.08.2018 р. по 20.09.2022 р. позивач перебував з відповідачкою у шлюбі, який було розірвано згідно рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20.09.2022 року у справі №679/851/22 (а.с.14).

Під час шлюбу у позивача та відповідачки народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 03.09.2021 року, згідно якого батьком дитини є позивач ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_2 (а.с.13).

З довідки Острозького відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області №7439 від 04.03.2024 року вбачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №679/258/21, виданого 21.05.2021 Нетішинським міським судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з 17.02.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 04.03.2024 аліменти ОСОБА_1 сплачуються в повному обсязі та заборгованість відсутня (а.с.20).

З акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 03.01.2024 року вбачається, що за адресою : АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_4 разом з сином ОСОБА_1 та онукою ОСОБА_3 . Син ОСОБА_1 служить в лавах ЗСУ. ОСОБА_2 - мати дівчинки, проживає окремо в АДРЕСА_2 (а.с.21-22).

Згідно витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 , у вищевказаному житловому будинку зареєстровані позивач ОСОБА_1 , його мати ОСОБА_4 та малолітня донька ОСОБА_3 (а.с.30).

Згідно адресної довідки від 21.03.2024 року зареєстроване місце проживання відповідачки ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 (а.с.36).

З довідки про доходи від 25.01.2024 року, службової характеристики від 25.01.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 проходить службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 , де отримує грошове забезпечення, за місцем проходження служби на посаді механіка відділення обслуговування та ремонту 4 загону спеціальних операцій характеризується позитивно (а.с.23, 26).

З довідки закладу дошкільної освіти (ясла-садок) "Ромашка" с.Вельбівно Острозької міської ради Рівненської області №21 від 21.12.2023 року, психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_3 від 21.12.2023 року вбачається, що ОСОБА_3 відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) "Ромашка" с.Вельбівно Острозької міської ради Рівненської області з 01.09.2023 року по даний час. Питанням виховання і розвитку дитини у сім`ї приділяється достатньо часу та зусиль та цим займається тільки бабуся і тато дитини, мама участі у вихованні дитини не приймає (а.с.24-25, 29).

З дослідженого судом висновку органу опіки та піклування Острозької міської ради Рівненської області №вих-869/01-17-24 від 14.02.2024р. вбачається, що вивчивши ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та інші обставини, що мають істотне значення, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини та діючи в інтересах дитини, орган опіки та піклування вбачає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19).

З доводів позивачки та досліджених судом доказів встановлено, що відповідачка, яка є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , не піклується про стан її здоров`я, фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, лікуванням, умовами проживання, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини, як складову виховання. Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідачки щодо участі у вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя своєї малолітньої дитини має місце на протязі тривалого періоду часу. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере належної участі в утриманні доньки, у її вихованні та розвитку, не цікавиться її життям, здоров`ям та не виявляє будь-якого інтересу до дитини.

Після звернення позивача до суду з вищевказаним позовом відповідачка продовжує свідомо ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, та доказів існування перешкод з боку позивача або інших осіб для відповідачки у спілкуванні, вихованні та розвитку доньки судом не встановлено, бажання щодо налагодження стосунків з донькою відповідачка не виявляє, а тому за висновком органу опіки та піклування було прийнято рішення про доцільність позбавлення її батьківських прав стосовно її малолітньої доньки.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка не докладає належних зусиль для того, щоб брати належну участь у житті своєї доньки.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402 від 26.04.2001р. кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він : 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Слід зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку, а саме виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки мати або батько маючи реальну можливість виконати такий обов`язок, не вчиняють відповідних дій, та судом було достовірно встановлено, що відповідачка, за відсутності у неї для цього будь-яких об`єктивних причин, перешкод чи труднощів, ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 ,та суд прийшов до таких висновків виходячи з наступного.

З письмових доказів, досліджених судом, встановлено, що відповідачка, яка є матір`ю малолітньої доньки ОСОБА_3 ,не виявляє щодо дитини батьківського піклування, не турбується про її здоров`я, фізичний і духовний розвиток, не забезпечувала необхідним харчуванням, лікуванням, умовами проживання, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини, як складову її виховання. Зазначені обставини у сукупності свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що вказує на наявність підстав, передбачених ст.164 СК України, для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідачки щодо участі у вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя своєї доньки має місце на протязі тривалого періоду часу. В судовому засіданні встановлено, що матір неналежно виконує свої батьківські обов`язки. Вона не бере участі в утриманні, вихованні та розвитку своєї доньки, не цікавиться її життям, здоров`ям, навчанням.

На даний момент відповідачка продовжує свідомо ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, бажання змінити ставлення до малолітньої доньки не виявила.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка неналежним чином приймає участь в утриманні та вихованні доньки, та не докладає для цього жодних зусиль.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) вказує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

В іншій справі Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Савіни проти України" від 18.12.2008 р.) зазначає, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Крім того, така поведінка матері суперечить принципам Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (принцип 6), в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Вказані принципи відповідачка, як матір, нехтує, оскільки ухиляється від виконання своїх обов`язків матері по вихованню дитини.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, своє ставлення до виховання малолітньої доньки не змінила, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не цікавиться її життям, не піклується про стан її здоров`я, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка свідомо ухиляється тривалий час від виконання своїх батьківських обов`язків, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав.

ОСОБА_2 в службу у справах дітей із заявою про те, що їй перешкоджають спілкуватися з донькою, не зверталася. На засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явилася.

При цьому суд бере до уваги встановлені обставини справи, поведінку відповідачки до і після подання позову у справі, що вказує на те, що відповідачка не довела зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростувала, що свідомо нехтувала обов`язками матері щодо доньки.

Факт заперечення відповідачкою проти позову про позбавлення її батьківських прав з урахуванням її поведінки не свідчить про її інтерес до дитини та реальне бажання змінити свою поведінку.

З урахуванням вище встановлених обставин суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки обставини наведені у такому висновку знайшли своє підтвердження у доказах, досліджених судом.

Враховуючи положення ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України у відповідності до яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, суд вбачає фактичні та правові підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3

Водночас суд звертає увагу відповідачки на те, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє відповідачку можливості спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, та відповідно до ч.1 ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 СК України).

Згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини та відповідно до ч.3 ст.166 СК України суд при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Під час розгляду справи судом встановлено, що малолітню ОСОБА_3 утримує батько ОСОБА_1 .

Відповідачка не відвідує доньку, не проявляє до дитини батьківської турботи, не турбується її фізичним і духовним розвитком, не надає матеріальної допомоги.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Відповідно до частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що відповідачкою не було надано доказів про те, що дитина протягом спірного періоду проживала разом з нею та вона несла витрати на утримання доньки.

Матеріалами справи та показами сторін підтверджено, що малолітня ОСОБА_3 з 15.07.2023 року постійно проживає разом з позивачем, який несе витрати на її утримання.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За змістом частин 1, 3 статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню малолітньої дитини, хоча має всі можливості брати матеріальну участь у її утриманні, так як за віком та станом здоров`я є працездатною, тобто має фізичну можливість працювати, отримувати певний матеріальний дохід та має можливість брати участь в утриманні своєї малолітньої дитини. Разом з тим, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідачкою суду надано не було.

При цьому судом береться до уваги добрий стан здоров`я дитини, відповідачки, відсутність у відповідачки інвалідності, а також враховується наявність у неї ще однієї дитини.

Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При цьому, згідно з ч.1 ст.184 СК України визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі суд може за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 2 000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.03.2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

У частині 1 статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до частини 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Відповідно до ст.197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй "Про права дитини", яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Звертаючись до суду із вимогою про припинення стягнення аліментів, позивач вказав, що з 15.07.2023 року донька проживає з ним, відтак стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання дитини, з якою дитина не проживає, порушує його права.

Аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Судом встановлено, що з 15.07.2023 року спільна донька сторін проживає разом із батьком, який піклується про неї та забезпечує її всім необхідним, створюючи необхідну безпекову ситуацію. При цьому, наявність судового рішення про стягнення аліментів з батька на користь матері на утримання спільної доньки суперечить положенням ч.1-2 ст.179 Сімейного кодексу України, оскільки аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, а той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини, а також положенням ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, яка наголошує на тому, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідачка, заперечуючи проти позову не довела, що вона розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням та в інтересах дитини.

Також, суд не приймає до уваги доводи відповідачки, які полягають у тому, що позивач без її згоди самоправно відібрав дитину, оскільки такі доводи спростовуються поясненнями сторін та показами свідків. Окрім того, відповідачка не надала будь-яких доказів звернення з цього приводу до служби у справах дітей або правоохоронних органів, спір між сторонами щодо визначення місця проживання доньки не вирішувався, судовим рішенням чи рішенням органу опіки та піклування місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком не змінювалось, тому її доводи в цій частині є необґрунтованими.

Оскільки іншого сторонами не доведено, при вирішенні спору суд виходить з того, що з 15.07.2023 року малолітня ОСОБА_3 проживає з батьком та знаходиться лише на його утриманні.

Таким чином, враховуючи правову природу аліментів (які є власністю дитини), їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , оскільки саме з батьком, з якого стягуються аліменти, наразі проживає спільна донька.

Одночасно суд виходить з того, що стягнення аліментів з батька дитини, з яким на момент вирішення спору проживає дитина і яку він утримує, є порушенням майнових прав та інтересів батька дитини. Сам факт проживання малолітньої дитини із платником аліментів є тією достатньою обставиною, що зумовлює правові наслідки у вигляді припинення стягнення аліментів із такого платника. При цьому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню з 15.07.2023 року, оскільки саме з цього часу дитина проживає з ним та він несе витрати на її утримання.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд доходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.164, 166, СК України, ст.ст.12, 76, 81, 83, 89, 141, 259, 263 - 265, 354 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання : АДРЕСА_5 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області (місцезнаходження: м.Острог, пр-кт Незалежності, 14 Рівненської області, індекс 35800), про позбавлення батьківських прав, звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звільнити ОСОБА_1 з 15.07.2023 року від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються згідно рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08.04.2021 року у цивільній справі № 679/258/21.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.03.2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.06.2025 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.