Справа № 174/772/24
п/с 2/174/15/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ілюшик І.А.,

за участю: секретаря Троцько О.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 01.08.2009 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який 19.01.2024 року рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області було розірвано. Рішення набрало законної сили 30.04.2024 року. Після припинення шлюбних відносин з березня 2022 року, вони з відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть та будь-яких стосунків не підтримують та не спілкуються. Після реєстрації шлюбу, вони з дружиною, як подружжя, вирішили відкладати кошти та ними було прийнято рішення про відкриття депозитів у банку у національній та іноземній валютах. Питанням відкриття депозитних рахунків у банку займалася відповідач, яка і оформила депозити на своє імя. Вважає, що кошти, які знаходяться на депозитних рахунках та відкритих на імя відповідача, це майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі і за правилами ст. 60 СК України належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

05.11.2024 року позивачем до суду надано уточнену позовну заяву, в якій ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на 1/2 частину грошових коштів, розташованих на рахунку НОМЕР_1 відкритого на ім`я ОСОБА_4 в АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 2 262,10 доларів США, визнати за ним право власності на 1/2 частину грошових коштів, розташованих на рахунку НОМЕР_2 відкритого на ім`я ОСОБА_4 в АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 10 000,00 грн. (т. 1 а.с. 198-201).

Ухвалою судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.07.2024 року відкрито провадження за вказаним вище позовом, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання позивача про витребування доказів.

23.08.2024 року, представником відповідача адвокатом Точиліним М.В., до суду надано зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя та відзив на позовну заяву, відповідно до яких відповідач заперечувала проти вимог позивача у повному обсязі та зазначила, що визначений позивачем перелік майна, яке підлягає поділу, є не повним та існує також і інше майно, яке становить спільну сумісну власність подружжя та яке підлягає поділу. Окрім цього, відповідачем зазначено свій перелік майна, яке на її думку, також підлягає поділу (т. 1 а.с. 40-47, 60-68).

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02.09.2024 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, прийнято до розгляду та обєднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18.09.2024 року у задоволенні клопотання про проведення відеоконференції відмовлено.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25.09.2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову щодо накладення арешту на майно, що є особистою, приватною власністю відповідача ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , відмовлено. Представником відповідача ОСОБА_4 до суду надано додаткові письмові пояснення щодо змісту уточненої позовної заяви позивача ОСОБА_1 в яких стверджує, що грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. є частково особистою власністю позивача, а частково державною допомогою при народженні дитини, у звязку з чим не підлягають поділу, що свідчить про наявність підстав для відмови у первісному позові в частині даних вимог. Грошові кошти у розмірі 4 524 доларів США та 20 000,00 грн. дійсно були після закінчення строку депозиту повернуті ОСОБА_4 на її банківські рахунки, однак, не використовувалися ОСОБА_4 та знаходяться і на сьогоднішній день на її банківських рахунках, що підтверджується виписками по рахунках від 31.10.2024 року.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11.11.2024 року клопотання представника відповідача про витребування доказів, задоволено частково.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04.12.2024 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду, закрито підготовче провадження по страві та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30.05.2025 року у задоволення клопотання представника відповідача про залишення позову без руху відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання зявився, позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання зявився, просив позов задовольнити, проти доводів представника відповідача заперечував, оскільки презумпція права спільної сумісної власності майна колишнього подружжя не спростована.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання зявився, проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. Щодо грошових коштів у валюті США, то встановити, що депозит відкрито саме в період шлюбу не можливо, а грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. є частково особистою власністю позивача подарованою їй, а частково державною допомогою при народженні дитини, які відповідач імовірно бажала зберегти для оплати в майбутньому навчання дитини, у звязку з чим вони не підлягають поділу, що свідчить про наявність підстав для відмови у позові ОСОБА_1 . Грошові кошти на теперішній час знаходяться на рахунках відповідача.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , 01.08.2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який 19.01.2024 року рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області було розірвано. Рішення набрало законної сили 30.04.2024 року (т. 1 а.с. 8-10).

АТ КБ «ПриватБанк» надано інформацію по рахункам, які були відкриті на імя ОСОБА_4 з 01.08.2009 року по 01.08.2024 року та виписки по ним (т. 1 а.с. 26-37).

Відповідно до декларації за 2017, 2018 роки, ОСОБА_1 задекларовано обєкти нерухомого майна гараж (тип права власність) та квартира (тип права власність), а також доходи у виді заробітної плати та подарунок у негрошовій формі (т. 1 а.с. 52-54, 191-197, 212-219).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, вбачається, що ОСОБА_1 має у власності квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та право власності на яку ним набуто на підставі договору дарування серія ННВ № 107674, р. № 253, виданий 27.03.2018 Вільногірською державною нотаріальною конторою (т. 1 а.с. 59).

З копії Індивідуальної відомості про застраховану особу (Форма ОК-5), виданої на імя ОСОБА_4 , вбачається, що остання мала доходи в звітних роках: 2000, 2004, 2005, 2007-2016, 2020-2021 (т. 1 а.с. 73-75).

Відповідно до копії договору дарування квартири від 01.04.2002 року, ОСОБА_4 має у власності квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 80).

Відповідно до копії договору оренди (найму) житлового приміщення від 01.04.2008 року та копій актів приймання-передачі до договору оренди (найму) житлового приміщення від 01.04.2008 року, ОСОБА_4 здавала належну їй квартиру з 01.04.2008 року по травень 2010 року за грошові кошти (т. 1 а.с. 81-88).

Як вбачається з копії постанови Дніпровського апеляційного суду від 20.06.2024 року, рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25.01.2024 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на користь матері ОСОБА_4 , на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 22.12.2023 року до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 89-91).

В матеріалах справи наявні медичні документи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо її стану здоровя (т. 1 а.с. 96-100).

Відповідно до копії довідки № 1 від 19.01.2024 року ОСОБА_4 та її донька ОСОБА_6 , 2013 р.н., дійсно проживають за адресою: АДРЕСА_4 , з 26.09.2023 року (т. 1 а.с. 101).

Відповідно до копії довідки про доходи № 12/985/1 від 26.08.2024 року, ОСОБА_7 з серпня 2008 року по вересень 2009 року працювала в КП «Вільногірська ЦМР» та отримала дохід за цей період в розмірі 18 513,09 грн. та копії довідки про доходи № 674 від 23.08.2024 року ОСОБА_8 працювала в ПрАТ «Миргородкурорт» з грудня 2005 року по серпень 2008 року та отримала дохід за цей період в розмірі 28 128,66 коп. (т. 1 а.с. 130, 132).

ОСОБА_1 працює в філії «ВГМК» АТ «ОГХК» та його дохід становить: у 2023 році 232 282,04 грн., з яких утримано з лиспопада 2023 року аліменти у розмірі 7 158,37 грн.; з січня 2024 року по липень 2024 року 146 198,55 грн., з яких утримано аліменти у розмірі 29 422,47 грн. (т. 1 а.с. 135-136).

Відповідно до інформації КП «БТІ» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 04.10.24 № 104, наданої на вимогу суду, зясовано, що згідно даних архіву КП «БТІ» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, відомості про набуття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права власності на будь-які обєкти нерухомого майна (в тому числі гаражі) в період з 01.08.2009 року по 31.12.2012 року відсутні. Інформація надана станом на 31.12.2012 року. Дані щодо реєстрації права власності на теперішній час надає Реєстраційна служба Міністерства юстиції України (т. 1 а.с. 151).

Відповідно до інформації філії «ВГМК» АТ «ОГХК» від 09.10.2024 р. № 234/3376, наданої на вимогу суду, зясовано, що інформація, яка містить відомості про доходи ОСОБА_1 з 2009 року по жовтень 2014 року знаходиться в ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС», який є правонаступником ПрАТ «КРИМСЬКИЙ ТИТАН». Філією «ВГМК» АТ «ОГХК» надано довідки про доходи ОСОБА_5 за період з листопада 2014 року по грудень 2022 року та у відповідності до яких, доходи ОСОБА_1 становлять: 2014 рік 18 415,59 грн., 2015 рік 120 520,21 грн., 2016 рік 121 136,31 грн., 2017 рік 166 677,35 грн., 2018 рік 182 635,36 грн., 2019 рік 262 381,31 грн., 2020 рік 270 726,12 грн., 2021 рік 362 397,12 грн., 2022 рік 281 570,19 грн. (т. 1 а.с. 152-161).

Відповідно до інформації РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях від 08.10.2024 р. № 31/29/14-9692-2024, наданої на вимогу суду, зясовано, згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів за період з 01.09.2009 р. по 07.10.2024 р. за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , транспортні засоби не реєструвались. Станом на 07.10.2024 р. за ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб марки «ВАЗ 2121», державний номерний знак НОМЕР_4 , 1980 року випуску, обєм двигуна 1600 см. куб., VIN-код НОМЕР_5 , дата реєстрації 18.09.2008 року, підстави біржова угода № 131942 від 18.09.2008 р. Інформація про суму купівлі відсутня. Транспортний засіб марки «SKODA OKTAVIA COMBI», державний номерний знак НОМЕР_6 , 2001 року виписку, об`єм двигуна 1984 см. куб., VIN-код НОМЕР_7 , дата реєстрації 13.11.2021 р., зареєстровано за ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_8 (т. 1 а.с. 164).

Відповідно до копії довідки про отримання допомоги, виданої ДСГП Вільногірської міської ради Дніпропетровської області 11.10.2024 р. № 385, ОСОБА_4 отримала державну соціальну допомогу при народженні дитини за період з 01.02.2013 р. до 28.02.2015 р. в розмірі 29 160,00 грн. (т. 1 а.с. 173).

Відповідно до копій виписок по рахунках від 31.07.2024 року, відкритих на імя ОСОБА_4 вбачається рух коштів по них (т. 1 а.с. 174-182).

Відповідно до копії довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 31.10.2024, на імя ОСОБА_4 відкрито рахунок IBAN: НОМЕР_2 Угода № SAMDNWFC5 від 02.02.2016 р. та станом на 30.10.2024 року залишок по рахунку становить 20 000,00 UAH (т. 1 а.с. 183).

Відповідно до копії довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 31.10.2024, на імя ОСОБА_4 відкрито рахунок IBAN: НОМЕР_1 Угода № SAMDNWFC0 від 01.02.2016 р. та станом на 30.10.2024 року залишок по рахунку становить 4 524,20 USD (т. 1 а.с. 184).

Відповідно до інформації КП «БТІ» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 11.11.24 № 124, наданої на вимогу суду, зясовано, що згідно даних архіву КП «БТІ» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області в період з 01.08.2009 р. по 31.12.2012 р., за заявою гр. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) станом на 05.11.2012 р. виготовлявся лише технічний паспорт на гараж № НОМЕР_9 в гаражному кооперативі «Металург», документи, які підтверджують набуття права власності на обєкт нерухомості відсутні. Реєстрація обєкта нерухомості не проводилась (т. 1 а.с. 203).

Згідно з витягом є Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР), міститься інформація про кримінальне провадження, зареєстроване в цьому реєстрі. Витяг засвідчує лише факт реєстрації та містить дані про кримінальне правопорушення на момент запиту, зокрема, щодо заволодіння позивачем банківським договором заявниці з банком «Приватбанк» на грошовий вклад, без конкретизації дати та номеру відповідного договору, тому суд не приймає вказаний витяг до уваги (т. 2 а.с. 3).

За клопотанням представника відповідача до матеріалів справи долучені копії чеків на суму 14250,00 грн. від 31.07.2013 року 18:00:55 про зняття готівки маска карти НОМЕР_10 та внесення на рахунок НОМЕР_11 грошових коштів в сумі 20000,00 грн. 31.07.2013 року о 18:02:55 та копія заяви № SAMDNFF68 на оформлення вклада «Стандарт на 12 міс.» від 31.07.2013 року на ім`я ОСОБА_4 в сумі 20000 грн. За клопотанням представника позивача, який поставив під сумнів надані копії в судовому засіданні досліджені їх оригінали, які після цього повернуті представнику відповідача (т. 2 а.с. 10, 11).

До матеріалів справи долучені скріншоти переписки між нібито ОСОБА_10 та зі слів представника ОСОБА_11 , однак однозначно ідентифікувати відправника повідомлень не можливо, оскільки вказано лише ім`я та прізвище позивача. Щодо змісту відповідного листування, то воно значення для розгляду даної справи на думку суду не має (т. 2 а.с. 13, 14).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , кожна окремо, пояснили суду, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 . ОСОБА_4 постійно знаходилась у скрутному матеріальному становище, гроші на утримання дитини він не надавав, не забезпечував належне харчування дитини. Щодо відкритих на ім`я ОСОБА_4 рахунків свідкам нічого не відомо.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. І в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Як вбачається із змісту правової позицій викладеної у постанові Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2641цс15, норми Сімейного кодексу України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 192 ЦК України (гл. 13 ЦК України Речі. Майно) законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Законом України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Судом встановлено, що спільною сумісною власністю колишнього подружжя є:

- грошові кошти в розмірі 4 524,20 доларів США, розташовані на рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_4 в АТ КБ «ПриватБанк»;

- грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн., розташовані на рахунку НОМЕР_2 відкритого на ім`я ОСОБА_4 в АТ КБ «ПриватБанк».

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням, підстави для відступу від якої потребують доведення. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

В матеріалах справи відсутні докази того, що депозит у доларах США був відкритий відповідачем до укладення шлюбу із позивачем, щодо руху коштів по депозитному рахунку, то з матеріалів справи вбачається, що така інформація наявна саме за період шлюбу сторін.

Під час перебування у шлюбі сторони працювали та отримували дохід, а також ОСОБА_4 отримала відповідно до копії довідки про отримання допомоги у лютому 2013 року 9 720,00 грн, у березні 2013 року лютому 2015 року щомісячно по 810,00 грн.

Згідно копії заяви № SAMDNFF68 на оформлення вклада «Стандарт на 12 міс.» від 31.07.2013 року ОСОБА_4 оформила депозитний вклад в сумі 20 000 грн. Відповідно до копії виписки з рахунку НОМЕР_12 31.07.2013 року знята готівка в сумі 14 250,00 грн., що підтверджується також копією чека на суму 14 250,00 грн. (т. 1 а.с. 176, т. 2 а.с. 10).

Представник відповідача в судовому засіданні наполягав на тому, що вказані кошти у сумі 14 250,00 грн. це отримана відповідачем соціальна допомога при народженні дитини, однак співставивши інформацію, яка міститься у відповідній довідці про отримання допомоги та рух по картці за період з 22.03.2013 року по 31.07.2013 року вбачається, що на рахунок за цей період надходили і інші суми, окрім надходжень в сумі 810,00 грн., при цьому згідно інформації щодо деталей операції вказано «депозит». При перевірці аргументів сторони відповідача про те, що кошти у розмірі 20 000,00 грн. на рахунку НОМЕР_2 належать особисто їй встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують як те, що частина зазначених коштів є соціальною допомогою в сумі 14 250,00 грн., а ніша частина подарована їй. Не підтверджено жодними доказами, що позивач ОСОБА_1 не брав участі у набутті спірного майна ані коштами, ані спільною працею.

Отже, при розгляді даної справи ОСОБА_4 не надала належних та допустимих доказів, що грошові кошти не є спільною сумісною власністю подружжя.

Під час розгляду справи представник відповідача також стверджував про наявність підстав для відступу від рівності часток. В обґрунтування цього посилався на те, що дитина сторін проживає разом із ОСОБА_4 , потребує постійного лікування. На підтвердження існування обставин, визначених ст. 70 СК України надані копії медичних документів, однак суд не може прийняти ці докази наявності у ОСОБА_6 хвороби оскільки станом на час розгляду справи у суді медичних документів 2024, 2025 років не надано. Проживання дитини з відповідачем, з огляду на приписи вказаної норми само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02 березня 2020 року № 448/1722/16-ц.

При цьому суд враховує, що за рішенням суду з відповідача та користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини у частці від усіх видів заробітку. Доказів того, що на час розгляду справи наявна заборгованість з виплати аліментів суду представником відповідача не надано, посилання на те, що отриманих аліментів за рішенням суду не вистачає на утримання малолітньої дитини сторін не є підставою для зменшення частки ОСОБА_1 у спільному майні подружжя, оскільки обидва батьки мають брати участь у матеріальному забезпеченні дитини. Крім того суд не може обгрунтувати рішення виключно показами свідків.

Аналіз перевірених і оцінених доказів та законодавства переконує суд, що в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України позивачам надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для їх задоволення. При цьому, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами презумпцію спільності права власності сторін на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банку в національній та іноземній валютах, відкриті на ім`я ОСОБА_4 та які є предметом спору, набуті подружжям ОСОБА_15 у період шлюбу, внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувалися на розрахунковому рахунку на ім`я відповідача та є спільним майном подружжя, що підтверджується дослідженими під час розгляду справи доказами. Вказане майно підлягає поділу між подружжям в рівних частках, а заявлений ОСОБА_1 позов є таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі в межах заявлених позовних вимог.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину грошових коштів, розташованих на рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_4 в АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 2 262,10 доларів США. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину грошових коштів, розташованих на рахунку НОМЕР_2 відкритого на ім`я ОСОБА_4 в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надана квитанція № 2024007, ордер на надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, надана квитанція № 2025015, договір про надання правничої допомоги, акт узгодження обсягів та вартості професійної, правничої допомоги адвоката у цивільній справи та приймання передачі фактично виконаних (наданих) адвокатом послуг згідно якого сторони узгодили наступну вартість правничої допомоги, що складається, зокрема, з опрацювання зустрічної позовної заяви разом із доданими до неї доказами, наданими відповідачем у судовому засіданні; аналіз та опрацювання судової практики по аналогічним справам; надання поточних консультацій клієнту з питань, що стосуються справи 3000 грн. (т. 1 а.с. 111, 112, 118, т. 2 а.с. 23-27).

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Вказана норма є спеціальною. Отже, ОСОБА_1 , як відповідач по зустрічному позову для стягнення компенсації здійснених витрат, повязаних з розглядом справи, мав довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача по зустрічному позову були нею здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали. Оскільки вимоги ч. 5 ст. 142 ЦПК України стороною відповідача за зустрічним позовом не виконані, тому у стягненні з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрат в сумі 3 000 грн. слід відмовити.

Загальний розмір витрат, яку ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_4 становить 15 000 грн.

Неподання поперднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у їх відшкодуванні. Тобто суд має право, а не обовязок, відмовити у відшкодуванні, якщо попередній розрахунок не надано (постанова Верховного Суду від 08 квітня 2021 року у справі № 161/20630/18).

Представником відповідача до суду подано клопотання в якому він фактично просить відмовити у стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі підстав для чого судом не встановлено, але з відповідача на користь позивача, виходячи з виклдаеного вище, слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 76-81, 137, 141, 142, 258, 259, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_13 право власності на 1/2 частину грошових коштів, розташованих на рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_14 , в АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 2 262,10 доларів США.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_13 право власності на 1/2 частину грошових коштів, розташованих на рахунку НОМЕР_2 відкритого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_14 , в АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 10 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_14 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_13 , судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_14 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_13 , витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000 грн. 00 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.06.2025 року.

Суддя І.А. Ілюшик