Номер провадження: 22-ц/813/336/25
Справа № 504/4181/17
Головуючий у першій інстанції Барвенко В. К.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третіх осіб: Лиманського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану, Служби у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, правонаступником якої є Служба у справах дітей Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області, про оспорювання батьківства, внесення відомостей до державного реєстру актів цивільного стану, визнання частково недійсним актового запису,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Лиманський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану, Служба у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, правонаступником якої є Служба у справах дітей Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області, про оспорювання батьківства, внесення відомостей до державного реєстру актів цивільного стану, визнання частково недійсним актового запису.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що він із 2011 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 . Протягом чотирьох років вони проживали разом, вели спільне господарство. У жовтні 2011 року відповідач повідомила йому, що вагітна, та вони почали готувалися до пологів, разом відвідували лікарів, вибирали речі для майбутньої дитини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_5 .

Позивач посилався на те, що він не звернув увагу на оформлення документів про народження дитини, відповідач зробила все самостійно, оскільки він був необізнаний у таких справах. У подальшому він дізнався, що інформація про батька дитини була внесена зі слів відповідача, а саме: батьком дитини зазначено ОСОБА_6 .

Протягом двох років після народження дитини позивач підтримував разом із ОСОБА_7 стосунки, разом виховували дитину, відвідували публічні місця, зустрічали свята. Іноді сторони проживали окремо, оскільки час від часу виникали сварки, однак він продовжував виконувати свої обов`язки батька щодо утримання дитини, купляв необхідні речі, медикаменти, продукти харчування.

Наприкінці 2014 року відповідач повідомила позивачу про припинення між ними відносин, заборонила йому спілкуватися та бачитися з дитиною.

Пізніше позивачу стало відомо, що 08 листопада 2014 року відповідач уклала шлюб з ОСОБА_2 .

05 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до відділу РАЦС із заявою про визнання батьківства відносно ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . За його заявою в актовий запис про народження № 37 від 18 травня 2012 року були внесені зміни щодо прізвища дитини та відомості про батька.

Позивач зазначає, що оскільки на час народження дочки ОСОБА_9 відповідач ОСОБА_2 перебував у іншому зареєстрованому шлюбі, то він не міг бути батьком цієї дитини.

ОСОБА_1 вважає себе біологічним батьком ОСОБА_8 та оспорює батьківство ОСОБА_2 .

Крім того, позивач вважав, що правовідносини, що виникли між сторонами, не врегульовані СК України, тому суд має застосувати аналогію права та керуватись положеннями статті 136 СК України, а саме: у разі доведеності відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд ухвалює рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд:

- визнати поважною причину пропуску строку на звернення до суду із позовом про визнання батьківства та поновити його;

- визнати ОСОБА_1 біологічним батьком малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- визнати ОСОБА_2 таким, що не є біологічним батьком малолітньої ОСОБА_10 ;

- визнати частково недійсним актовий запис про народження №37 від 18 травня 2012 року, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції відносно ОСОБА_10 ;

- внести зміни до актового запису про народження № 37 від 18 травня 2012 року, здійснений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, про народження ОСОБА_10 , а саме: в графі «прізвище» змінити з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 »; в графі «по батькові» змінити з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 »; в графі відомості про батька виключити відомості про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України;

- внести відомості про батька дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця міста Одеси, Україна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Процесальний рух справи.

у суді першої інстанції:

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до статей 136, 138 СК України ОСОБА_1 не є тією особою, яка має право оспорювати батьківство ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_15 . Крім того, суд урахував, що ОСОБА_2 повністю визнав себе батьком ОСОБА_15 , своє батьківство не оспорює, особисто звернувся з заявою до місцевого відділу реєстрації актів цивільного стану щодо визнання батьківства та внесення відповідних відомостей до актового запису про народження дитини. Також суд урахував, що не проведення судово-генетичної експертизи у цьому випадку не має істотного значення, оскільки особами, які мають право на звернення до суду з позовом про виключення відомостей із актового запису про народження, такий факт не оспорюється.

у суді апеляційної інстанції:

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2020 року змінено в мотивувальній частині. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , однак помилився щодо мотивів такої відмови.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дітей, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для ухвалення рішення, а тому задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , який протягом тривалого часу (десяти років із дня народження дитини) не цікавився нею, не утримував її, не виконував батьківських обов`язків, не відповідає інтересам дитини, її психологічному та гармонійному розвитку. Тому суд дійшов висновку, що втручання держави в життя сім`ї загалом та дитини зокрема у цьому випадку не може вважатися пропорційним заявленій меті, оскільки заявленою метою ОСОБА_1 у сенсі пред`явлених позовних вимог є внесення змін до державного реєстру актів цивільного стану шляхом зміни прізвища та по батькові дитини, внесення відомостей про батька дитини ОСОБА_1 , тобто формальні обставини, а не налагодження контакту з дитиною, її матеріальне забезпечення, фізичний та духовний розвиток тощо. Крім того, суд виходив із того, що саме внаслідок своєї бездіяльності, яка виразилася у тому, що позивач своєчасно не здійснив жодної дії відповідно до чинного законодавства на засвідчення походження дитини від нього, ОСОБА_1 набув такого статусу, який відповідно до положень статті 136 СК України позбавив його права оспорювати батьківство ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_10 .

Також суд урахував висновок психологічного дослідження від 28 листопада 2016 року № 5257 Одеського наукового-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, який міститься у справі № 504/597/15, згідно з яким поява у житті дитини ОСОБА_10 біологічного батька ( ОСОБА_1 ) буде суттєвим стресовим чинником, оскільки благополучне існування дитини у сім`ї, яку вона сприймає за рідну, буде порушено.

у суді касаційної інстанції:

Постановою Верховного Суду від 11 січня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 28 червня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції вмотивована тим, що апеляційний суд вдався до аналізу особи позивача, при цьому не навів конкретних підстав, за яких біологічний батько не може бути визнаний батьком дитини. Крім того, суд не встановив та не навів мотивів, чим саме будуть порушені права та інтереси дитини встановленням батьківства ОСОБА_1 .

Також суд залишив поза увагою те, що фактично спір між сторонами щодо батьківства дитини відсутній, однак відповідач чинить перешкоди в документальному оформленні позивача батьком дитини. Тому першочерговому врахуванню при вирішенні справи підлягають інтереси дитини, а не самих сторін спору.

Посилання апеляційного суду на те, що позивач протягом 10 років, знаючи про своє батьківство, не виявив жодного піклування про неї та не надавав матеріальної допомоги не може бути підставою для відмови біологічному батьку у визнанні батьківства.

Посилання суду апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_2 добровільно дав згоду на зазначення його батьком дитини у свідоцтві про народження та виконує всі обов`язки батька щодо дитини, не може бути підставою для відмови біологічному батьку про встановлення його батьківства.

Суд апеляційної інстанції, не розглянувши фактичні обставини справи, не перевіривши посилання позивача на розірвання шлюбу між відповідачами, не встановивши, якими саме доказами підтверджено матеріальне забезпечення ОСОБА_16 дитини та виконання ним батьківських обов`язків, дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини щодо батька дитини.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні позову.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 28 травня 2025 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

28 травня 2025 року від адвоката Сухецької С.М., яка діє в інтересах ОСОБА_16 , надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Заява вмотивована тим, що розгляд справи відкладався у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин справи, та питань, які були порушені у постанові Верховного Суду у ОСОБА_3 . Судом було оголошено про необхідність особистої участі ОСОБА_3 в судовому засіданні, для надання пояснень. На сьогоднішній день ОСОБА_16 знаходиться за межами України, у зв`язку з чим нею подавалися клопотання про надання їй можливості прийняти участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції. Вона неодноразово очікувала підключення до конференції для надання пояснень, однак розгляд справи не відбувався, у зв`язку з різними обставинами: тривога. лікарняні та ін. На сьогоднішній день, ОСОБА_16 хворіє, у зв`язку з чим вимушена проходилити лікування, тому у неї немає можливості прийняти участі у судовому засіданні, призначеному на 28.05.2025.

Розглянувши вказану заяву про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Колегія суддів звертає увагу, що у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, тому підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.

Крім того апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що стороною заявника не надано жодних належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_16 перебуває на лікарняному. Також у судовому засіданні присутня її адвокат Сухецька С.М.

Таким чином, поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони у справі.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_17 із літа 2011 року до жовтня 2011 року мали подружні відносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не перебували у шлюбі як між собою, так і в іншому зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 народила дочку ОСОБА_18 (т. 1 а. с. 7).

18 травня 2012 року ОСОБА_3 здійснила актовий запис народження дитини відповідно до статті 135 СК України (за вказівкою матері).

Відповідно до актового запису про народження № 37 від 18 травня 2012 року, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, дитина записана як « ОСОБА_8 », де у розділі відомості про матір зазначено « ОСОБА_17 », у розділі відомості про батька « ОСОБА_6 » (т. 1 а. с. 7).

ОСОБА_3 визнала факт того, що ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_9 . Ця обставина не заперечувалася у судовому засіданні ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_3 .

08 листопада 2014 року ОСОБА_17 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , шлюбне прізвище дружини « ОСОБА_11 ».

05 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області із заявою про визнання батьківства відносно дитини ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , до реєстрації шлюбу з ним і його дружиною ОСОБА_7 .

На підставі заяви відповідача ОСОБА_2 в актовий запис № 37 від 18 травня 2012 року про народження дитини були внесені зміни, а саме: прізвище дитини « ОСОБА_19 » змінено на « ОСОБА_11 », ім`я « ОСОБА_5 » і по батькові « ОСОБА_13 » залишилися без змін, внесені зміни в графу відомості про батька, зокрема прізвище « ОСОБА_19 » змінено на « ОСОБА_11 », по батькові « ОСОБА_20 » змінено на « ОСОБА_21 », вказана дата народження батька « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». У відомості про матір внесені зміни, зокрема прізвище матері замість « ОСОБА_19 » вказано « ОСОБА_11 ».

05 березня 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області видане повторне свідоцтво про народження ОСОБА_10 , де у графі батька зазначено ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 8).

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Комінтернівської районного державної адміністрації, про визнання батьківства щодо дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а. с. 1419).

Вимоги позову обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 перебував у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_17 з 2011 року. Упродовж чотирьох років вони проживали разом, вели спільне господарство. У жовтні 2011 року відповідач повідомила йому про те, що вона завагітніла. Упродовж 20112012 року вони готувалися до пологів, разом відвідували лікарів, обирали одяг та інші речі для їхньої майбутньої дитини. ІНФОРМАЦІЯ_1 при партнерських пологах у них народилася донька ОСОБА_5 . На той час він не звернув уваги на оформлення документів про народження дитини, оскільки відповідач все зробила самостійно у відділі РАЦС, а він був необізнаний у таких справах, так як інших дітей у нього немає. Пізніше йому стало відомо, що відповідач записала уявну людину як батька, тобто інформація про батька була внесена з її слів. Упродовж двох з половиною років вони продовжували стосунки, виховували дитину, разом відвідували публічні місця, зустрічали свята. Їхнє спілкування та життя спостерігали сусіди та родичі. Іноді у них із відповідачем траплялися непорозуміння, які доходили до сварок, і деякий час вони проживали окремо. Проте у такі моменти він продовжував виконувати свої обов`язки батька щодо утримання дитини, купляв необхідні речі, медикаменти, продукти харчування та інші речі. Відповідач повідомила йому про розірвання відносин між ними та заборонила йому бачитись із дочкою, а пізніше він дізнався, що вона 08 листопада 2014 року одружилася та змінила прізвище на « ОСОБА_11 », у зв`язку із чим у нього немає не тільки юридичного, але й фактичного зв`язку з донькою і він змушений звернутися до суду з метою визнання батьківства.

У зв`язку із викладеним, ОСОБА_1 просив суд: визнати його батьком малолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внести зміни до актового запису про народження № 37 від 18 травня 2012 року, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області на ОСОБА_10 , а саме: в графі прізвище дитини змінити « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 »; в графі ім`я залишити без змін; в графі по батькові змінити з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 »; в графі відомості про батька виключити відомості про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, та внести відомості про батька дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця м. Одеси, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 грудня 2016 року у справі № 504/597/15-ц, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що ОСОБА_1 не здійснив жодної дії на визначення походження дитини від нього, що свідчить про самоусунення ОСОБА_1 від визнання себе батьком цієї дитини, тому його право не було і не могло бути порушеним. Крім того, суди виходили з того, що народження дитини було зареєстроване відповідно до частини першої статті 135 СК України. Станом на 18 травня 2012 року відповідач ОСОБА_16 у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 не перебувала, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 не було перешкод на подання заяви до органів реєстрації актів громадянського стану та на вирішення питання про походження дитини від нього у встановленому законом порядку. За відсутності заяви позивача ОСОБА_1 про його батьківство, мати дитини внесла відомості про походження дитини при її реєстрації за своєю вказівкою. Відповідач ОСОБА_2 за власною заявою визнав себе батьком дитини, записаний як батько дитини, його батьківство ОСОБА_1 не оспорював, а просив лише визнати його батьком дитини і внести відповідні зміни в актовий запис.

Ухвалою Комінтернівського районного суду від 05 червня 2019 року призначено у справі судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставили питання: «чи являється (може бути) ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ?» (т. 1 а. с. 192, 193).

У зв`язку з неприбуттям ОСОБА_3 із дитиною ОСОБА_15 до експертної установи 10 липня 2019 року та 03 вересня 2019 року експертизу проведено не було, а матеріали справи повернено до суду (т. 1 а. с. 204).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо вирішення позовних вимог про визнання батьківства, внесення змін в актовий запис про народження дитини щодо її батька

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.

Згідно зі статтею 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У справі, що переглядається, встановлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. При цьому факт сумісного проживання сторони не оспорюють.

Стаття 125 СК України визначає походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері і батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до частин першоїтретьої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України).

Тобто передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Колегієм суддів встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 народила доньку ОСОБА_18 .

Сумісної заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_7 щодо походження дитини не було. Тому 18 травня 2012 року відповідач ОСОБА_7 здійснила державну реєстрацію народження дитини, яка проведена відповідно до вимог частини першої статті 135 СК України (за вказівкою матері).

08 листопада 2014 року ОСОБА_17 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 .

05 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області із заявою про визнання батьківства відносно дитини ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , до реєстрації шлюбу з ним і його дружиною ОСОБА_7 .

На підставі заяви відповідача ОСОБА_2 в актовий запис № 37 від 18 травня 2012 року про народження дитини були внесені зміни, а саме: прізвище дитини « ОСОБА_19 » змінено на « ОСОБА_11 », ім`я « ОСОБА_5 » і по батькові « ОСОБА_13 » залишилися без змін, внесені зміни в графу відомості про батька, зокрема прізвище « ОСОБА_19 » змінено на « ОСОБА_11 », по батькові « ОСОБА_20 » змінено на « ОСОБА_21 », вказана дата народження батька « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». У відомості про матір внесені зміни, зокрема прізвище матері замість « ОСОБА_19 » вказано « ОСОБА_11 ».

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі не заперечують, що позивач є біологічним батьком ОСОБА_15 .

У рішенні від 19 березня 2019 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «M. T. v. UKRAINE», № 950/17, § 2324, вказав, що питання полягає не в діях держави, а в стверджуваній неналежності захисту національними судами приватного життя заявника у спорі між приватними сторонами. У справах такого типу має враховуватись справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. До того ж усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення. Стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись із життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини. Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи. На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадках, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини, та не проігнорували при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Колегія суддів звертає увагу на те, що визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі №645/1098/18 (провадження № 61-759св21)).

Колегією суддів встановлено, що у провадженні суду перебувала цивільна справа №504/1646/20 за позовом ОСОБА_16 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області 23 червня 2020 року позов ОСОБА_16 задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який був укладений 08 листопада 2014 року між ними, і зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, а/з про шлюб № 204.

Таким чином, шлюб між ОСОБА_16 та ОСОБА_2 , який записаний як батько ОСОБА_22 , розірваний у 2020 році.

Судом апеляційної інстанції на виконання постанови суду касаційної інстанції, ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено. Витребовано з АТ «Державний Ощадний банк України» виписку по рахунку ОСОБА_16 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за період з вересня 2020 року по теперішній час.

Досліджуючи виписки по рахункам, апеляційний суд констатує, що фактично платежі з призначенням аліменти на ОСОБА_23 почали надходити у 2024 році, тобто під час касаційного перегляду, де на цьому було і акцентовано на цьому увагу.

Інших доказів виконання ОСОБА_16 батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_10 сторонами не надано. Крім того, апеляційний суд враховує також те, що час розгляду справи ОСОБА_16 , яка тривалий час перебуває у провадженні судів різних інстанцій, не брав участі у справі.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що не є біологічним батьком малолітньої ОСОБА_10 ; визнання частково недійсним актовий запис про народження №37 від 18 травня 2012 року, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції відносно ОСОБА_10 є такими, що не підлягають задоволенню, так як є неналежним способом захисту порушеного права.

Крім того, апеляційним судом встановлено порядок виконання постанови суду апеляційної інстанції, а саме, що вона є підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану (відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) змін до актових записів про народження дитини ОСОБА_10 .

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині встановлення того, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженця міста Одеса, Україна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) є батьком малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо вирішення питання про зміну прізвища дитини

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зокрема просив суд: внести зміни до актового запису про народження № 37 від 18 травня 2012 року, здійснений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, про народження ОСОБА_10 , а саме: в графі «прізвище» змінити з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 »; в графі «по батькові» змінити з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 ».

Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Відповідно до статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Інтереси дитини є пріоритетними і визначальними для вирішення спору щодо зміни прізвища дітей.

При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо.

Позивачем у позові не зазначено жодних обставин, які свідчать про необхідність зміни прізвища дитини, та яким інтересам дитини будуть відповідати такі зміни.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, про відмову у задоволенні позовної вимоги про зміну в графі «прізвище» з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ». Водночас необхідно змінити по батькові з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 », що відповідатиме положенням сімейного законодавства України.

Щодо порядку виконання судового рішення суду першої інстанції.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Враховуючи зазначене, то колегія суддів встановлює порядок виконання постанови суду, що є підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану (відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) змін до актових записів про народження дитини ОСОБА_10 , а саме: в графі «батько» виключити відомості про батька « ОСОБА_2 » та включити відомості про батька « ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженця міста Одеса, Україна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 », змінити по-батькові дитини із « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_24 », та залишити без змін ім`я та прізвище дитини « ОСОБА_25 ».

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення по суті спору про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2020 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третіх осіб: Лиманського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану, Служби у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, правонаступником якої є Служба у справах дітей Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області, про оспорювання батьківства, внесення відомостей до державного реєстру актів цивільного стану, визнання частково недійсним актового запису задовольнити частково.

Встановити, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженця міста Одеса, Україна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) є батьком малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Встановити порядок виконання постанови суду, що є підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану (відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) змін до актових записів про народження дитини ОСОБА_10 , а саме: в графі «батько» виключити відомості про батька « ОСОБА_2 » та включити відомості про батька « ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженець міста Одеса, Україна, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 », змінити по-батькові дитини із « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_24 », та залишити без змін ім`я та прізвище дитини « ОСОБА_25 ».

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 червня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева