ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4722/25 Справа № 932/88/24 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2025 року в складі судді Куцевола В.В. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2024 року ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (а.с. 1-6), в обґрунтування якого посилалось на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська ухваленим 18.03.2014 року за результатами розгляду справи №200/18245/13, на користь ПАТ КБ «Надра» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно, стягнуто заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/1534-Н у розмірі 505 407,37 грн.

З огляду на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконали рішення суду щодо стягнення заборгованості та враховуючи те, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги за кредитним договором №8/2007/840-К/1534-Н, позивач вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь інфляційні втрати і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 280 006,49 грн; стягнути з відповідачів судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2025 року у задоволенні позову ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, відмовлено в повному обсязі (а.с. 70-72).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» подало апеляційну скаргу (а.с. 77-83), посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшло електронне звернення відповідача, в якому просить розглядати справу без її участі та взяти аргументи викладені у відзиві на позов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18.03.2014 року ухваленим за результатами розгляду справи №200/18245/13, солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «НАДРА» стягнуто заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/1534-Н від 06.11.2007 у розмірі 505 407,37 грн.

Згідно договору про відступлення прав вимоги №GL3N217214 від 29.04.2020 року сторонами якого є ПАТ КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ», останнє набуло право вимоги за кредитним договором №8/2007/840-К/1534-Н де боржником є ОСОБА_1 та, відповідно до умов договору, за зобов`язаннями виниклими на забезпечення належного виконання умов кредитного договору.

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги №GL3N217214 від 12.05.2020 сторонами якого є ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», останнє набуло право вимоги за кредитним договором №8/2007/840-К/1534-Н де боржником є ОСОБА_1 та, відповідно до умов договору, за зобов`язаннями виниклими на забезпечення належного виконання умов кредитного договору.

На підтвердження суми заявленої до стягнення, позивачем надано розрахунок, згідно якого інфляційні витрати за період з 01.05.2017 року до 23.02.2022 року становлять 214 315,97 грн, а 3% річних 65 690,52 грн.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності судового рішення про стягнення коштів, для застосування конструкції норми ст. 625 ЦК України, обов`язковим є надання доказів відсутності на виконанні виконавчого провадження з виконання вказаного судового рішення, оскільки його реалізація впливає на розмір суми, яка є передумовою для нарахування санкцій. Позивачем, на підтвердження доводів щодо існування, не виконаного, грошового зобов`язання, не надано жодного належного доказу, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів, перевіривши оскаржене рішення суду, не може повною мірою погодитися з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) містяться висновки, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому, для застосування частини другої статті 625 ЦК України необхідним є встановлення обсягу грошового зобов`язання, що виникло у боржника перед кредитором.

Судом встановлено, у зв`язку зі спливом строку кредитування і простроченням повернення позичених коштів за кредитним договором у боржників виникла заборгованість перед первісним кредитором.

За наведеним у частині другій статті 625 ЦК України регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

За період після прострочення повернення позики після закінчення дії кредитного договору підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

У відповідачів існує невиконане грошове зобов`язання перед позивачем у розмірі 505 407,37 гривень, що підтверджується заочним рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 березня 2014 року, яке набрало законної сили. Відповідачі не звертались до суду першої інстанції із заявою про перегляд вказаного заочного рішення.

Позивачем на підтвердження факту наявності заборгованості на яку позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних надано належні та допустимі докази, які наявні в матеріалах справи. З вказаних доказів видно, що з моменту ухвалення заочного рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18.03.2014 року і до моменту звернення позивача з даним позовом відповідачами не здійснювались дії щодо погашення вказаної заборгованості.

Відповідачі у справі, а ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, а ні під час перегляду рішення в суді апеляційної інстанції жодним чином не спростували наявність заборгованості стягнутої з них на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 березня 2014 року, що є їх процесуальним обов`язком, а не позивача.

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», шляхом подання цього позову, пред`явив відповідачам вимогу, в порядку частини другої статті 625 ЦК України, про сплату інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочення грошового зобов`язання, право на які він, як стягувач, має з моменту набрання чинності заочного рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 березня 2014 року до фактичного його виконання шляхом сплати усіх необхідних грошових сум, однак, заявив вимогу виключно щодо стягнення цих сум за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року, тобто в межах позовної давності, у рахуванням пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо продовження строку позовної давності на період карантину та п.19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо зупинення позовної давності у період дії воєнного стану в Україні.

Позивачем до позову надано розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, який не спростований відповідачем. Колегія суддів вважає його обґрунтованим та приймає його уваги.

Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції не врахував вищевказаного у зв`язку з чим дійшов до помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову та стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Таким чином, у зв`язку з невиконанням судового рішення, що набрало законної сили, позовні вимоги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» слід задовольнити та стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року 280 006 (двісті вісімдесят тисяч шість) грн 49 коп, з яких: 214 315 (двісті чотирнадцять тисяч триста п`ятнадцять) грн 97 коп інфляційні втрати та 65 690 (шістдесят п`ять тисяч шістсот дев`яносто) грн 52 коп.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, колегія апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно ст. 141 ЦПК України та враховуючи задоволення апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" судові витрати по справі, а саме: судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у сумі по 4 200 (чотири тисячі двісті) грн 00 коп з кожного.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2025 року скасувати з ухваленням нового рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання задовольнити в повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року 280 006 (двісті вісімдесят тисяч шість) грн 49 коп, з яких: 214 315 (двісті чотирнадцять тисяч триста п`ятнадцять) грн 97 коп інфляційні втрати та 65 690 (шістдесят п`ять тисяч шістсот дев`яносто) грн 52 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» судові витрати по справі, а саме: судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у сумі по 4 200 (чотири тисячі двісті) грн 00 коп з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 11 червня 2025 року.

Повний текст постанови складено 19 червня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна