Провадження № 22-ц/4808/728/25
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 березня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Антоняка Т. М. у м. Івано-Франківськ, повний текст рішення складено 13 березня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, спричиненої залиттям квартири,

в с т а н о в и в:

02 серпня 2023 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, спричиненої залиттям квартири, покликаючись на те, що 25 листопада 2022 року, внаслідок залиття водою з квартири відповідача, яка розташована поверхом вище, була значною мірою пошкоджена квартира позивача АДРЕСА_1 . Залиття було настільки значним, що частково виявилось пошкодження і в сусідній, нижчій поверхом квартирі, про що позивач дізналася зі слів сусідки, яка там проживає. Згідно з актом обстеження від 06.12.2022 року, складеного комісією ТОВ «Громадська управляюча компанія» в присутності працівників державної охорони у коридорі, житловій кімнаті, а особливо в кухні та ванній кімнаті даної квартири на стінах та стелі виявлено мокрі плями, частково відшарування фарби та штукатурки. Також внаслідок руйнівного впливу вологості протягом тривалого часу підлога у коридорі перебуває у неналежному для експлуатації стані. Дані пошкодження виникли внаслідок замокання протягом тривалого часу з квартири поверхом вище АДРЕСА_2 . Причиною замокання було виявлено негерметичність внутрішньої квартирної мережі водовідведення (каналізації), протікав сифон душової кабіни в квартирі АДРЕСА_2 тривалий період часу». Відповідний акт було складено у відсутності власниці квартири АДРЕСА_2 , так як на час проведення огляду і в подальшому з нею неможливо було зв`язатися. У квартирі перебували сторонні особи, які не надали будь-яких документів на право законного перебування у ній, проте допустили членів комісії до квартири для проведення огляду. Згідно з висновком судового експерта Максимчина А.Д.: «Розмір завданої матеріальної шкоди в наслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , спричиненого залиттям становить 34 490,20 грн (з урахуванням ПДВ) з урахуванням фізичного зносу».

Зазначалось, що протягом періоду, починаючи з грудня 2022 року, позивач намагалася вирішити даний конфлікт з відповідачем у позасудовому порядку, проте результату не було. Вказане підтверджується копією листа, адресованого відповідачу від 04.05.2023, а також відповіддю від 19.05.2023, де відповідач не визнає заподіяної шкоди і відмовляється її відшкодувати. На сьогодні позивач здійснила частковий ремонт квартири і 23 травня 2023 року відчужила її. При цьому шкода, яку заподіяла відповідач ОСОБА_1 , заподіяна саме позивачу як власниці квартири на час заподіяння шкоди.

Просила стягнути з ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 34 490,20 грн та судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1 073,60 грн та витрат за проведення експертної оцінки завданої матеріальної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 березня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 34 490,20 грн та судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1 073,60 грн, витрати на проведення експертної оцінки завданої матеріальної шкоди у розмірі 5 000 гривень.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, адже вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 23 травня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, за яким до останньої перейшло право власності на квартиру АДРЕСА_1 і суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення не врахував те, що новий власник набуває усі права та обов`язки щодо придбаного майна, які мав первісний його власник.

Апелянт вважає, що з позовом про відшкодування шкоди до суду може звертатися тільки власник або належний володілець, якому спричинена шкода. На час звернення до суду позивач не була ні власником, ні володільцем майна, оскільки відчужила квартиру.

Крім того зазначає, що у наданому суду позивачем договорі купівлі-продажу квартири не зазначено незастережних недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням квартири ОСОБА_2 .. В оскарженому рішенні суд стягнув на користь позивача розмір збитків, визначених експертним висновком на відновлення пошкодженої квартири, однак не зрозуміло, яким чином позивач скерує кошти на відновлення квартири, не будучи її власником.

Отже, просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю, або закрити провадження у справі з підстав відсутності предмета позову.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Сметаніков А.В. подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає наведені обґрунтування апеляційної скарги відповідача повністю безпідставними, оскільки спір, що розглядається в межах даної цивільної справи, стосується порушення прав власника майна шляхом заподіяння йому майнової шкоди, тобто жодних прямих перешкод у реалізації права на майно, які є складовими права власності, а саме: володіння, користування чи розпорядження майном, позивачеві діями/бездіяльністю відповідача не спричинено, разом з тим, бездіяльністю відповідача завдана шкода майну позивача, внаслідок чого таке майно стало непридатним для його використання за призначенням, а для відновлення його до попереднього стану необхідно було понести витрати, розмір яких знайшов своє відображення у висновку експерта, доданому до позовної заяви.

Основним же аргументом з боку апелянта, як і в суді першої інстанції, так і з поданням апеляційної скарги на рішення, є те, що позивач не може бути належним позивачем у зв`язку з відчуженням майна.

Однак у позові зазначено, що відбувалося тривале правопорушення прав позивача, яке не припинилося з набуттям права власності новим власником майна. Шкода спричинена саме позивачу ОСОБА_2 , оскільки на час її заподіяння, власником квартири була саме вона, а тому й право на відшкодування такої шкоди належить лише їй. За загальним правилом строк позовної давності становить три роки з моменту, коли особа дізналась чи повинна була дізнатись про порушення свого права. Зважаючи на це, протягом зазначеного строку, особа, яка є власником майна на час його пошкодження, має право звернутися за захистом такого порушеного права. Право на відшкодування шкоди має власник майна - особа, якій така шкода заподіяна, і таке право не залежить від наступних дій власника майна, зокрема, щодо розпорядження таким майном після усунення його недоліків, у тому числі, спричинених з вини іншої особи.

Крім того зауважує, що у суду також і не було підстав для закриття провадження в даній справі, оскільки в даному випадку в жодному разі не можна стверджувати про відсутність предмету спору, адже такий предмет наявний, і з огляду на необхідність усунення завданих з вини відповідача пошкоджень майна перед його відчуженням, саме позивач ОСОБА_2 є належним позивачем у даній справі, так як саме нею понесені витрати на ремонт квартири до її відчуження. Доказом такого є договір купівлі-продажу квартири, укладений ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , згідно з яким остання стверджує про відсутність дефектів майна, які унеможливлюють його використання за призначенням, що в свою чергу прямо вказує на те, що до відчуження квартири усі необхідні роботи її власником - продавцем ОСОБА_2 були виконані, а пошкодження усунуті.

За наведених обставин просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити повністю, а рішення Івано-Франківського міського суду в даній цивільній справі від 05 березня 2025 року залишити без змін.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 34 490,20 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 x 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначних справ в силу вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно з Актом обстеження від 06.12.2022 року комісії ТОВ «Громадська управляюча компанія», складеним в присутності працівників державної охорони, при проведенні огляду квартири АДРЕСА_1 , зазначається, що в коридорі, житловій кімнаті, а особливо в кухні та ванній кімнаті даної квартири на стінах та стелі виявлено мокрі плями, частково відшарування фарби та штукатурки а саме зі стелі на кухні та ванній кімнаті. Також внаслідок вологості протягом тривалого часу підлога у коридорі перебуває у неналежному для експлуатації стані. Дані пошкодження виникли внаслідок замокання протягом тривалого часу з квартири поверхом вище АДРЕСА_2 . Причиною замокання було виявлено негерметичність внутрішньо квартирної мережі водовідведення (каналізації), протікав сифон душової кабіни тривалий період часу в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 6).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 до 23.05.2023 року була власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шевченко Е.В. 09.11.2020 року, право власності № 39076328, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 231613892, сформованим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шевченко Е.В. 09.11.2020.

На підставі Договору купівлі-продажу квартири від 23.05.2023 року ОСОБА_2 відчужила (продала) квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (а.с. 29-30).

З висновку експерта № 026/06-23 від 27.06.2023, виконаного судовим експертом Максимчиним А.Д., вбачається, що вартість завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , спричиненого залиттям, становить 34490,20 грн, з урахуванням фізичного зносу (а.с. 7-28).

ОСОБА_2 зверталася з вимогою до власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 про відшкодування вартості пошкодженого майна.

У відповіді на вимогу відповідачка ОСОБА_1 вказала на фіктивність складеного Акту обстеження від 06.12.2022 та неналежність проведених розрахунків збитків.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив факт завдання шкоди майну позивача внаслідок залиття квартири і вину відповідача ОСОБА_1 , як власника квартири АДРЕСА_2 . Покликання сторони відповідача на ті обставини, що на час звернення до суду із даним позовом ОСОБА_2 не була ні власником, ні володільцем майна, оскільки відчужила (продала) квартиру, а отже не мала підстав для звернення до суду за відсутності предмета спору, суд не прийняв. На підставі Договору купівлі-продажу квартири від 23.05.2023 року ОСОБА_2 відчужила (продала) квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 .. Однак станом на час залиття квартири 25.11.2022 року, на час складення Акту обстеження 06.12.2022 року, ОСОБА_2 була власником квартири АДРЕСА_1 , а тому її звернення з позовом про відшкодування завданої шкоди є підставним.

Колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Системний аналіз положень статей 316, 317, 328, 346 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, в суб`єктивному розумінні, право власності є абсолютним правом особи вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а необмеженій кількості осіб заборонено порушувати таке суб`єктивне право і створювати перешкоди в його здійсненні.

З матеріалів справи вбачається, що на час залиття квартири АДРЕСА_1 (25 листопада 2022 року) її власником була позивач ОСОБА_2 , якій було завдано збитки в результаті порушення цивільного права - пошкодження її майна, а відтак позивач має право на їх відшкодування в повному обсязі.

Колегія суддів зауважує, що факт відчуження квартири позивачем на підставі Договору купівлі-продажу від 23.05.2023 року не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за завдані збитки перед позивачем ОСОБА_2 ..Факт спричинення шкоди майну позивача внаслідок дій відповідача достатньо доведений матеріалами справи, отже, позивач має право на відшкодування шкоди як особа, права якої порушені безпосередньо.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 є неналежним позивачем адже на момент звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди вже не була власником пошкодженої квартири, не заслуговують на увагу.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність предмета позову та необхідність закриття провадження у справі не вказують на неправильність висновків суду першої інстанції, зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.10 ЖК України громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

У пунктах 8, 9 частини другої статті 19ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

У частині першій статті 1167ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (частина перша та друга статті 22 ЦК).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди, та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (схожий висновок див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 212/7628/21 (провадження № 61-7265св22) зазначено, що «виходячи з положень статей 16 і 23ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц)».

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (частина перша статті 102 ЦПК України).

Факт залиття квартири позивача 25 листопада 2022 року, яка їй належала до 23 травня 2023 року, з вини відповідача та розмір завданої шкоди підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме Актом обстеження про залиття від 06.12.2022 року.

Причиною затоплення квартири, власником якої на той момент була позивач, стало замокання протягом тривалого часу з квартири поверхом вище № 33. Причиною замокання було виявлено негерметичність внутрішньо квартирної мережі водовідведення (каналізації), протікав сифон душової кабіни тривалий період часу в квартирі АДРЕСА_2 . Наведені обставини також підтверджуються висновком експерта Максимчина А.Д. за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження №026/06-23 від 27.06.2023 року.

Вказаний вище експертний висновок №026/06-23 від 27.06.2023 року, складений судовим експертом Максимчином А.Д., об`єктивно відображає вартість ремонтно-відновлювальних робіт в квартирі позивача, яка їй належала на час залиття та узгоджується з вимогами ст.1192 ЦК України, а тому є належним та допустимим доказом обставинам, на які посилається позивач, обгрунтовуючи розмір матеріальної шкоди.

Відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача та не надала інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Таким чином, встановивши, що позивач довела протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними та збитками, що є результатом залиття квартири позивача, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на законність рішення не впливають, а зводяться до незгоди апелянта із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене рішення суду - залишенню без змін.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишає без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 03 червня 2025 року.

Судді: Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

В.М. Луганська