Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/2786/21
номер провадження 2/695/82/25

23 червня 2025 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
за участю секретаря Оніщенко Н.В.,
представника позивача адвоката Бруса С.М.,
представника відповідача адвоката Зеленого Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну черговості одержання права на спадкування,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну черговості одержання права на спадкування, у якому просила суд:
- змінити черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_3 та надати позивачці ОСОБА_1 право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги за правом представлення ОСОБА_2 ;
- стягнути із відповідача на користь позивачки судові витрати.
Позов мотивований тим, що позивач та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу з 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до дня його смерті. Зазначені особи проживали у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємно піклувалися один про одного. Позивач та ОСОБА_3 спільно вели особисте селянське господарство на належних їм земельних ділянках. Кошти, отримані від реалізації сільськогосподарської продукції, були використані для добудови та капітального поліпшення будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 та позивач не порушували питання поділу спільного майна, оскільки проживали у мирі та злагоді.
Позивач проживала з ОСОБА_3 у будинку, що належав їй, тоді як будинок по АДРЕСА_2 , за їхнім наміром, будувався для дітей. ОСОБА_3 власних дітей не мав, а позивач має сина та доньку, які є повнолітніми та проживають окремо. Покійний ОСОБА_3 ставився до дітей позивача як до власних, і їхнім спільним бажанням було, щоб у побудованому ними будинку в майбутньому проживала одна з їхніх дітей з сім`єю.
Останні роки життя ОСОБА_3 часто хворів. Позивач постійно перебувала поруч, надавала допомогу, займалася пошуком лікарів та вирішувала всі питання щодо організації та оплати лікування. Родичі покійного не виявляли жодного інтересу до його стану здоров`я. Після смерті ОСОБА_3 позивач організувала його поховання.
В подальшому позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом Гавриленко І.І. було заведено спадкову справу. Влітку 2021 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя. На підтвердження факту спільного проживання було надано рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2021, яким встановлено факт проживання позивача та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проте, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтв на підставі того, що вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем та, згідно з поданими документами, є спадкоємцем четвертої черги. Водночас, у матеріалах спадкової справи міститься заява про прийняття спадщини племінником померлого, відповідачем ОСОБА_2 , який є спадкоємцем другої черги за правом представлення.
Позивач наполягає, що відповідач ОСОБА_2 не підтримував зв`язок з покійним дядьком, не надавав допомоги під час хвороби та взагалі не брав участі в його житті. Його поява пов`язана виключно з наміром отримати спадщину. На противагу цьому, позивачка завжди була поруч із покійним, надавала йому всебічну підтримку як у повсякденному житті, так і під час хвороби.
З огляду на викладені обставини, позивачка вважає, що існують правові підстави для зміни черговості одержання права на спадкування. З посиланням на норми статті 1259 Цивільного кодексу України, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 22.09.2021р. відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, роз`яснено відповідачу право на подання відзиву.
Відповідач відзив не надав, у грудні 2021р. скерував до суду заяву у якій просив викликати та допитати свідків.
Ухвалою суду від 07.03.2023р. підготовче провадження по даній справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.
У судовому засіданні 07.08.2023р., позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, вказувала, що вона разом із ОСОБА_3 з 1993 року проживали як чоловік та дружина, мали спільне господарство, спільні плани на майбутнє. В останні роки життя ОСОБА_3 господарство вже не вели, він сильно хворів, вже не міг працювати. Відповідач ОСОБА_2 у 2004 році виїхав із села, був на заробітках за кордоном, до ОСОБА_3 у гості не приходив, жодних відносин з ним не підтримував. Коли ОСОБА_3 захворів то ним опікувалась тільки позивач із своїми дітьми, ОСОБА_2 його не відвідував, жодної допомоги не надавав, додому до них не приходив.
Представник позивача, адвокат Брус С.М. вимоги позовної заяви підтримав повністю з підстав, які вказані у ній.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні 07.08.2023р. проти задоволення позову заперечував, пояснивши суду, що ОСОБА_3 є його рідним дядьком та хрещеним батьком, вони часто спілкувались, у 90-х роках працювали разом. Його дядько часто змінював професії та коли йому було 35 років переніс перший інфаркт. Коли колгосп розпався то він переїхав жити в м. Київ, де проживає і зараз. Коли у дядька був інфаркт то він відвідував його у лікарні, за перенесені дядьком інсульти йому не було відомо. Стверджує, що його дядько до останнього дня смерті ходив на роботу. Коли його дядько помер то він був у м. Києві та йому про це повідомили чужі люди на наступний день. Кошти на поховання він не давав, підприємство де він працював виділило кошти на поховання дядька.
Представник відповідача, адвокат Зелений Ю.В. заперечував проти задоволення позову вказуючи на те, що сторона позивача перебільшує стан покійного, зазначаючи його безпорадним, оскільки покійний хоча і хворів, однак не був у безпорадному стані, опіку не було встановлено, до дня смерті ОСОБА_3 працював механізатором та комбайнером. Також позивач приховала той факт, що відповідач допомагав у 90-х роках вести позивачу із ОСОБА_3 господарство, а тому тісно спілкувався із своїм дядьком та мав із ним хороші відносини.
Судом, за клопотанням сторін у справі, було допитано свідків, які пояснили наступне:
- свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні надала пояснення про те, що вона з позивачем проживають в одному селі та є сусідами. Позивач та ОСОБА_3 проживали разом близько 30 років та вели спільне господарство. Спірний будинок по АДРЕСА_1 належав батькам ОСОБА_3 .. Позивач разом з ОСОБА_3 доглядали за будинком, ремонтували його, планували, що в ньому буде проживати син позивача. Коли у ОСОБА_3 трапився інфаркт то його доглядала позивач із своїми дітьми, вони чергували біля нього по черзі і в лікарні і коли він був дома. ОСОБА_2 вона ніколи не бачила у будинку позивача, він не відвідував ОСОБА_3 , не допомагав його доглядати;
- свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні надав пояснення про те, що з 1990 року позивач і ОСОБА_3 проживали як чоловік і дружина до смерті останнього. Проживали у будинку позивача. По АДРЕСА_1 є два будинки: старий і новий. У новому будинку позивач із покійним проводили ремонтні роботи, оскільки планували, що у ньому буде жити син позивача із своєю сім`єю. Коли у ОСОБА_3 стався інсульт то за ним доглядала ОСОБА_1 , вона доглядала за ним у лікарні, а також дома. Також знає, що у ОСОБА_3 був інфаркт і позивач також доглядала його до дня його смерті. ОСОБА_2 він ніколи не бачив у гостях ОСОБА_3 та про те, що відповідач доглядав за ним йому не відомо;
- свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні надав пояснення про те, що він з покійним ОСОБА_3 разом навчалися та разом працювали. ОСОБА_3 за свого життя працював на різних роботах аж до своєї пенсії і навіть після того як вийшов на пенсію працював комбайнером у приватного підприємця. Після перенесеного інсульту та інфаркту він одужував і знову йшов працювати. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спілкувалися як родичі у 90-х роках, на похороні ОСОБА_3 він ОСОБА_2 не бачив;
- свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні надала пояснення про те, що вона дружила з матір`ю відповідача з 1975 року. Після того як ОСОБА_3 пішов у прийми до позивача, то тісно не спілкувались. На милицях ОСОБА_3 вона ніколи не бачила, вказує, що за свого життя ОСОБА_3 був дуже енергійною людиною, весь час працював аж до своєї смерті. Смерть ОСОБА_3 була раптовою. Як ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спілкувались їй невідомо, на похороні ОСОБА_3 вона ОСОБА_2 не бачила.
Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.
З матеріалів справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 03.11.2020.
Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Гавриленком І.І. заведена спадкова справа №61/2020.
Із вказаної спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли шляхом звернення до нотаріуса із відповідними заявами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..
Сторонами не заперечується, що ОСОБА_3 є рідним дядьком ОСОБА_2 , а оскільки мати ОСОБА_2 - ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть виданим повторно (серії НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги за правом представлення відповідно до ст.ст. 1262, 1266 ЦК України.
Згідно з даними довідки, яка видана виконкомом Дмитрівської сільської ради від 09.11.2020р., №437, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на день смерті був постійним жителем села Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області і постійно проживав з ОСОБА_1 з 1993 року і до дня своєї смерті.
Відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2021 у справі № 695/2982/20 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задоволено повністю. Встановлено, що ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю як чоловік і дружина по день смерті ОСОБА_3 .
Таким чином факт спільного проживання позивача із померлим ОСОБА_3 по дату його смерті встановлений рішенням суду, та на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає.
Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що заявник ОСОБА_1 претендує на спадщину як спадкоємець четвертої черги за законом відповідно до ст. 1264 ЦК України (рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2021 у справі № 695/2982/20 встановлено факт їх проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу по день смерті ОСОБА_3 ). У спадковій справі є заява про прийняття спадщини від племінника померлого: ОСОБА_2 , який є спадкоємцем за законом другої черги за правом представлення відповідно до ст.ст. 1262, 1266 ЦК України (його мати та сестра померлого ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто до смерті брата). Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя (колишнього подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. ОСОБА_1 не є дружиною (колишньою дружиною) померлого ОСОБА_3 , а тому свідоцтва на половину спільного майна видати неможливо.

Надаючи правову оцінку заявленим вимогам позивача суд зазначає наступне.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Частиною 3 ст. 1266 ЦК України визначено, що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Отже, в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18).

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Як вказано вище, рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2021 у справі № 695/2982/20 встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу тривалістю понад п`ять років на час відкриття спадщини.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач покликається, як на правову підставу, на статтю 1259 ЦК України.

За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Безпорадний стан це стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами (у новонароджених, дітей раннього віку, у людей старшого віку, осіб, які перебувають у стані природного сну). Безпорадність може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю).

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 вересня 2018 року у справі № 743/126/17 (провадження № 61-14362св18).

На вимогу сторони позивача ухвалою суду від 23.09.2024р. у даній справі було призначено судово-медичну експертизу, виконання якої доручено експертам Черкаського обласного бюро судово-медичної експертизи.

Відповідно до висновку експерта №02-01/1114 від 23.09.2024 року ОСОБА_3 02.03.2015р. переніс гострий мозковий ішемічний інсульт. Наслідком даного захворювання став правобічний різко виражений геміпарез. З даним захворюванням ОСОБА_3 з 02.03.2015р. і по час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , міг себе лише частково обслуговувати, потребував сторонньої допомоги, догляду, піклування.

Суд бере до уваги вказаний висновок експерта, оскільки він є належним та допустимим доказом, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до статті 102 Цивільного процесуального кодексу України, висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені в результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені судом або учасниками справи.

Суд враховує, що висновок складений відповідним експертом, який володіє необхідними спеціальними знаннями для проведення такого виду дослідження. Експерта було повідомлено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок згідно зі статтею 384 Кримінального кодексу України, що забезпечує достовірність та об`єктивність наданої інформації.

Також суд враховує той факт, що для проведення вказаної експертизи експерту надано карта профілактичного огляду №345 на ім`я ОСОБА_3 .. Вказана карта містить численні записи про стан ОСОБА_3 , які зроблені в різні роки ще за його життя.

Так згідно запису від 09.09.2015р. стан хворого середньої тяжкості, хворий не може самостійно рухатись, відмічається слабкість в правій частині тіла. Згідно запису від 22.10.2016р. хворий не може тримати в правій руці речі, хворий самостійно себе не обслуговує. Згідно запису від 17.06.2018р. хворий самостійно не рухається, обслуговує себе частково. Згідно запису 19.11.2019р. хворий потребує стороннього догляду. Згідно запису за жовтень 2020 р. хворому рекомендовано стаціонар на дому, ліжковий режим.

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 401/2614/17 (провадження № 61-14759св20)).

Крім того, з аналізу ст. 1259 ЦК України вбачається, що спадкоємець за законом наступних черг може отримати право на спадкування разом із спадкоємцями попередньої черги, якщо він доведе, що тривалий час надавав допомогу спадкодавцю, який перебував у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво. Тобто, для зміни черговості спадкування, важливим є сам факт тривалого надання допомоги, а не те, чи був безпорадний стан спадкодавця постійним. Суд враховує тривалість опікування та матеріального забезпечення, а також ступінь залежності спадкодавця від допомоги спадкоємця.

На підтвердження доводів позивача до матеріалів справи долучено вказаний висновок експерта за № 02-01/1114 від 23.09.2024, карта профілактичного огляду ОСОБА_3 , де поміж іншого, зазначаються діагнози спадкодавця, констатовано його стан та потребу в догляді та допомозі.

Допитані судом свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтверджують суду, що в період лікування спадкодавець потребував допомоги, а позивач таку допомогу надавали, вони до останнього проживали як чоловік та дружина. Позивач піклувалась про цього, допомагала останньому, тощо.

Суд зважає на те, що для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин (постанови Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18) та від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18)).

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, а в ряду випадків відповідачем не заперечено, що 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто, надання йому нематеріальних послуг (спілкування, утримання, приготування їжі, догляд, придбання ліків, тощо) підтверджено позивачкою, показаннями свідків. Вказана обставина не заперечувалася відповідачем; 2) з урахуванням зазначеного вище матеріальне забезпечення спадкодавця підтверджено позивачем та також не заперечується жодною із сторін; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, підтверджено позивачем, в тому числі показаннями свідків; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3 та 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом підтверджено показаннями свідків, медичною документацією наявною в матеріалах справи, висновком експерта.

Тобто, позивачем доведено належними та допустимими доказами існування в сукупності всіх 5 юридичних фактів необхідних для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування.

При цьому суд, заслухавши доводи сторони відповідача зазначає наступне

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду, яка у пункті 81 своєї постанови від 18 березня 2020 року у справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19, зазначила таке: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)».

Відповідачем, окрім пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , не надано жодного іншого належного та допустимого доказу на спростування вказаних обставин.

Суд критично ставиться до пояснень вказаних свідків, оскільки останні обізнані про ситуацію в сім`ї позивача та покійного ОСОБА_3 лише частково. Свідки не були присутніми в медичних закладах під час надання допомоги ОСОБА_3 , не володіють достовірною інформацією щодо стану його здоров`я та у своїх поясненнях посилаються виключно на почуте про його хворобу. При цьому, ці ж свідки не заперечують, що протягом всього періоду одужання ОСОБА_3 саме позивач та її діти надавали йому допомогу та перебували поряд з ним.

Окремо суд зауважує, що пояснення свідків не можуть заперечувати висновки судово-медичної експертизи та письмові записи в медичній картці хворого. Такі письмові докази мають в вочевидь більшу доказову силу порівняно з показаннями свідків, оскільки вони є об`єктивними та документально підтвердженими даними, які складені незаінтересованими особами, що володіють спеціальними знаннями та є більш компетентними в оцінці стану здоров`я ОСОБА_3 ..

З матеріалів справи вбачається, що вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування та надання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги позивач обґрунтував тим, що спадкодавець через тяжку хворобу тривалий час перебував у безпорадному стані та потребував матеріального забезпечення і стороннього догляду, який вона йому надавала. На підтвердження цих доводів, позивач суду надав належні, допустимі та переконливі докази, які підтверджують здійснення позивачем піклування за спадкодавцем, що знаходився в безпорадному стані, яке полягало в постійному спілкуванні, забезпеченні лікарської допомоги, придбання та приготування продуктів харчування, побутової хімії, придбання ліків (тобто матеріальне забезпечення спадкодавця); надання іншої допомоги спадкодавцеві, яка мала матеріалізоване вираження (постійне прибирання, прання одягу спадкодавцеві, приготування їжі), тривалість зазначених дій, що вчинялись в інтересах спадкодавця позивачем, що стверджується вказаними записами з медичної картки починаючи з 2015 року, свідчить не тільки про міцність родинних відносин, моральні зобов`язання, які є етичними нормами, а й про наявність підстав для зміни черговості спадкування.

При цьому, суд врахував обставини сімейного стану позивача, яка протягом тривалого часу вчиняла зазначені дії для забезпечення життя ОСОБА_3 , нехтуючи своїми інтересами та забираючи час, кошти, увагу для надання йому допомоги.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що поняття тривалий час належить до оціночних категорій і саме суд повинен визначатися з його змістом, ураховуючи конкретні обставини справи та виходячи із засад розумності, добросовісності та справедливості.

У цей самий час відповідач жив своїм життям у м. Києві, участі у наданні допомоги своєму дядькові не брав, останнього не відвідував, жодних доказів зворотного суду не надав.

Відповідачем не підтверджено жодними належними доказами його доводи про перебільшення позивачем безпорадного стану здоров`я покійного.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та підлягають до задоволення.

За змістом статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

За приписами частини першої, пунктів 1-2 частини третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відтак, суд вважає, за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати пов`язані із розглядом справи, а саме: 908 грн. судового збору за подання позовної заяви, сплата якого стверджується квитанцією №58284037 від 20.09.2021р.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 49, 78, 81, 141, 158, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України,

ст.ст. 15, 1216, 1217, 1218, 1258, 1259, 1261, 1262 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну черговості одержання права на спадкування задовольнити.

Змінити черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги за правом представлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 судові витрати пов`язані із розглядом справи, а саме: 908.00 грн. судового збору сплаченого за подання позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Середа Л.В.