18.06.2025 Справа № 756/8584/25
Справа №756/8584/25
Провадження №2-з/756/102/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інком-фінанс», Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з даним позовом до суду, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. 29.01.2014 року, зареєстрований в реєстрі за №117, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

17.06.2025 позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила зупинити виконавче провадження № НОМЕР_2, відкрите для примусового виконання оспорюваного виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. 29.01.2014, зареєстрованого в реєстрі за №117, до ухвалення рішення у справі по суті.

В обґрунтування заяви позивач зазначила про те, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням норм діючого законодавства, проте, незважаючи на вказаний факт, виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання вказаного виконавчого напису на теперішній час триває, що в майбутньому, у разі реалізації вказаного нерухомого майна, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Дослідивши зміст заяви та додатки до неї, суддя приходить до наступного висновку.

Так, положеннями частини першої та другої статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі №910/1040/18 колегія суддів дійшла висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Як убачається з матеріалів справи, 29.01.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №117, про звернення стягнення на іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. на підставі вказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

Враховуючи, що державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , а позивач оскаржує такий виконавчий напис в судовому порядку шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, через те, що вважає його вчиненим з порушенням норм чинного законодавства, - існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких вона звернулася до суду.

Відповідно до пунктів 2, 6 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії та зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Визначений статтею 152 ЦПК України перелік видів забезпечення позову не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані інші його види.

Права і обов`язки особи, яка здійснює примусове виконання рішень визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом цієї норми виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на його виконання, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Пункт другий частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає обов`язок виконавця зупинити вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

За правилами частини другої вказаної статті виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Відтак, положеннями статті 150 ЦПК України у сукупності з окремими положеннями Закону України «Про виконавче провадження» передбачений механізм зупинення органами та особами, які здійснюють примусове виконання рішень, вчинення виконавчих дій у разі зупинення судами стягнення на підставі виконавчого документа, зокрема того, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Таким чином, зупинення виконавчого провадження входить до повноважень органів та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень, а отже, обраний позивачем вид забезпечення позову не відповідає нормам чинного цивільного процесуального законодавства.

Разом з тим, враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з завдань цивільного судочинства, за наявності підстав для забезпечення позову, керуючись принципом jura novit curia («суд знає закони»), суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити вимоги позивача про забезпечення позову шляхом застосування у даній справі належного способу забезпечення позову, який є ефективним та справедливим, а саме у спосіб зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, що оскаржується позивачем у судовому порядку, що не є виходом за межі заявлених позивачем вимог у заяві про забезпечення позову та передбачено п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Судом, згідно з вимогами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 756/14940/20.

На підстав викладеного, керуючись ст.ст. 2, 151-153, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інком-фінанс», Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити частково.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. 29.01.2014, який зареєстрований в реєстрі за №117, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали для виконання направити на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Копію ухвали для відома направити учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Стягувач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Боржник - Публічне акціонерне товаристве «Комерційний банк «Надра», код ЄДРПОУ - 20025456, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Артема, 15;

Суддя О.О.Тиха