КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 372/599/24 Головуючий у суді першої інстанції - Сташків Т.Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4282/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Поліщук Н.В., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «РОЗА-Л» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 вересня 2024 року та на додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деремезна-Агро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗА-Л», третя особа: ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ТОВ «Деремезна-Агро» звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 01.01.2015 року між ТОВ «Деремезна-Агро» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі № 133 на земельну ділянку площею 2,0469 га з кадастровим номером :03:003:0005 строком на 10 років, на підставі якого державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Куліковим Д.Б. винесено рішення від 19.01.2015 року № 18713115 та до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) внесено запис про інше речове право № 8427385 (спеціальний розділ) від 17.01.2015 року на земельну ділянку за ТОВ «Деремезна-Агро».

07.04.2017 року наказом Міністерства юстиції України № 1184/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» скасовано рішення від 19.01.2015 року № 18713115, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Куліковим Д.Б. (п. 10).

Виконання наказу покладено на Департамент державної реєстрації та нотаріату (п. 126).

10.04.2017 року Департамент державної реєстрації скасував в Державному реєстрі прав запис про інше речове право № 8427385 (спеціальний розділ) від 17.01.2015 року.

09.02.2021 року між ТОВ «РОЗА-Л» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі № б/н на земельну ділянку площею 2,0469 га з кадастровим номером :03:003:0005 строком на 10 років, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про інше речове право № 47281565 від 05.07.2022 року на земельну ділянку за ТОВ «РОЗА-Л» до 09.02.2031 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року у справі № 372/1072/20, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 24.05.2023 року, визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1184/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 07.04.2017 року, зокрема, в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.01.2015 року № 18713115, прийнятого державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Куліковим Д.Б, та скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно скасування державної реєстрації іншого речового права № 8427385 (спеціальний розділ) від 17.01.2015 року.

06.10.2023 року між ТОВ «Деремезна-Агро» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про внесення змін та доповнень до договору оренди землі №133 від 01.01.2015 року, за якою, зокрема, пунктом 2 збільшено (продовжено) строк дії договору на 16 років з моменту підписання цієї додаткової угоди, тобто до 06.10.2039 року.

Також, ОСОБА_1 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 582649 від 04.06.2007 року, є власником земельної ділянки площею 2,0590 га з кадастровим номером :03:003:0006, яка знаходиться на території Обухівської міської ради (колишньої Деремезнянської сільської ради) Обухівського району Київської області.

01.01.2015 року між ТОВ «Деремезна-Агро» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі № 134 на земельну ділянку площею 2,0590 га з кадастровим номером :03:003:0006 строком на 10 років, на підставі якого державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В. винесено рішення від 21.01.2015 року № 18766442 та до Державного реєстру прав внесено запис № 8453168 (спеціальний розділ) від 17.01.2015 року на земельну ділянку за ТОВ «Деремезна-Агро».

07.04.2017 року наказом Міністерства юстиції України № 1184/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» скасовано рішення від 21.01.2015 року № 18766442, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В. (п. 33). Виконання наказу покладено на Департамент державної реєстрації та нотаріату (п.126).

10.04.2017 року Департамент державної реєстрації скасував в Державному реєстрі прав запис про інше речове право № 8453168 (спеціальний розділ) від 17.01.2015 року.

Вказаним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року у справі № 372/1072/20, визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1184/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 07.04.2017 року, зокрема, у частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.01.2015 року № 18766442, прийнятого державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В., та скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно скасування державної реєстрації іншого речового права № 8453168 (спеціальний розділ) від 17.01.2015 року.

06.10.2023 року між ТОВ «Деремезна-Агро» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про внесення змін та доповнень до договору оренди землі №134 від 01.01.2015 року, за якою, зокрема, пунктом 2 збільшено (продовжено) строк дії договору на 16 років з моменту підписання цієї додаткової угоди, тобто до 06.10.2039 року.

Посилаючись на те, що право оренди ТОВ «Деремезна-Агро» на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:003:0005 та :03:003:0006 є дійсними, позивач просив суд:

-витребувати на користь ТОВ «Деремезна-Агро» у його тимчасове (строкове) володіння та користування земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0005, орендарем якої є ТОВ «Деремезна-Агро», згідно з договором оренди від 01.01.2015 року № 133, укладеним між ТОВ «Деремезна-Агро» та ОСОБА_1 ;

-витребувати на користь ТОВ «Деремезна-Агро» у його тимчасове (строкове) володіння та користування земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0006, орендарем якої є ТОВ «Деремезна-Агро», згідно з договором оренди від 01.01.2015 року № 134, укладеним між ТОВ «Деремезна-Агро» та ОСОБА_1 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 вересня 2024 року позов задоволено.

Витребувано на користь ТОВ «Деремезна-Агро» у його тимчасове (строкове) володіння та користування земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0005, орендарем якої є ТОВ «Деремезна-Агро», згідно з договором оренди від 01.01.2015 року № 133, укладеним між ТОВ «Деремезна-Агро» та ОСОБА_1 .

Витребувано на користь ТОВ «Деремезна-Агро» у його тимчасове (строкове) володіння та користування земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0006, орендарем якої є ТОВ «Деремезна-Агро», згідно з договором оренди від 01.01.2015 року № 134, укладеним між ТОВ «Деремезна-Агро» та ОСОБА_1 .

Стягнуто із ТОВ «РОЗА-Л» на користь ТОВ «Деремезна-Агро» сплачений судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року стягнуто із ТОВ «РОЗА-Л» на користь ТОВ «Деремазна-Агро» витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 15 000 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням та додатковим рішенням суду відповідач ТОВ «РОЗА-Л» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 вересня 2024 року та додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 не підписувала договору оренди землі з Позивачем від 01.01.2015 року №133 та не давала своєї згоди на його укладення, так само як і на укладення додаткової угоди до договору від 06.10.2023 року. Отже, зазначені договори між Позивачем та ОСОБА_1 не були укладені, а правовідносини за ними не виникли.

Таким чином, суд дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для витребування у відповідача на користь позивача земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0006, оскільки право оренди позивача на зазначену земельну ділянку не виникло в силу недодержання вимог закону.

Крім того, оскільки наявні підстави для скасування рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 вересня 2024 року, то скасуванню підлягає також додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року, яким вирішено питання про розподіл судових витрат та стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 15000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Деремезна-Агро» проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Вказує, що рішення та додаткове рішення суду є законними і обґрунтованими, підстави для його скасування відсутні. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення - без змін. Також просить стягнути на його користь витрати на правову допомогу, понесені під час розгляду справи у апеляційному суді.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Від представника ТОВ «Деремезна-Агро» адвоката Плаксія Р.В. надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 313677 від 07.03.2006 року, є власником земельної ділянки площею 2,0469 га з кадастровим номером :03:003:0005, яка знаходиться на території Обухівської міської ради (колишньої Деремезнянської сільської ради) Обухівського району Київської області.

Також, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 582649 від 04.06.2007 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,0590 га з кадастровим номером :03:003:0006, яка знаходиться на території Обухівської міської ради (колишньої Деремезнянської сільської ради) Обухівського району Київської області.

01.01.2015 року між ТОВ «Деремезна-Агро» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі №133 на земельну ділянку площею 2,0469 га з кадастровим номером :03:003:0005 строком на 10 років, та договір оренди землі № 134 на земельну ділянку площею 2,0590 га з кадастровим номером :03:003:0006 строком на 10 років.

На підставі договору оренди землі № 133 державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Куліковим Д.Б. винесено рішення від 19.01.2015 року № 18713115 та до Державного реєстру прав на нерухоме майно внесено запис про інше речове право № 8427385 (спеціальний розділ) від 17.01.2015 року на земельну ділянку за ТОВ «Деремезна-Агро».

Також, на підставі договору оренди землі № 134 державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В. винесено рішення від 21.01.2015 року № 18766442 та до Державного реєстру прав внесено запис № 8453168 (спеціальний розділ) від 17.01.2015 року на земельну ділянку за ТОВ «Деремезна-Агро».

07.04.2017 року наказом Міністерства юстиції України № 1184/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» скасовано рішення від 19.01.2015 року № 18713115, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Куліковим Д.Б. та від 21.01.2015 року № 18766442, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В. Виконання наказу покладено на Департамент державної реєстрації та нотаріату.

10.04.2017 року Департамент державної реєстрації скасував в Державному реєстрі прав запис про інше речове право № 8427385 (спеціальний розділ) від 17.01.2015 року, та № 8453168 (спеціальний розділ) від 17.01.2015 року.

09.02.2021 року між ТОВ «РОЗА-Л» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі № б/н на земельну ділянку площею 2,0469 га з кадастровим номером :03:003:0005 строком на 10 років, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про інше речове право № 47281565 від 05.07.2022 року на земельну ділянку за ТОВ «РОЗА-Л» до 09.02.2031 року.

Також, 09.02.2021 року між ТОВ «РОЗА-Л» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі № б/н на земельну ділянку площею 2,0590 га з кадастровим номером :03:003:0006 строком на 10 років, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про інше речове право № 47281610 від 05.07.2022 року на земельну ділянку за ТОВ «РОЗА-Л» до 09.02.2031 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17.10.2022 року у справі № 372/1072/20, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 24.05.2023 року, визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1184/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 07.04.2017 року, зокрема, в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.01.2015 року № 18713115 та 21.01.2015 року № 18766442, та скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно скасування державної реєстрації іншого речового права № 8427385 (спеціальний розділ) від 17.01.2015 року та № 8453168 (спеціальний розділ) від 17.01.2015 року.

06.10.2023 року між ТОВ «Деремезна-Агро» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про внесення змін та доповнень до договору оренди землі № 133 від 01.01.2015 року, за якою, зокрема, пунктом 2 збільшено (продовжено) строк дії договору на 16 років з моменту підписання цієї додаткової угоди, тобто до 06.10.2039 року.

Крім того, 06.10.2023 року між ТОВ «Деремезна-Агро» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про внесення змін та доповнень до договору оренди землі № 134 від 01.01.2015 року, за якою, зокрема, пунктом 2 збільшено (продовжено) строк дії договору на 16 років з моменту підписання цієї додаткової угоди, тобто до 06.10.2039 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

За умов ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 2 ст. 631 ЦК України, передбачено, що договір набирає чинності з моменту його укладення.

Тому, оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються, то з 01 січня 2013 року (редакція ч. 3 ст. 640 ЦК України) моментом укладення договорів оренди землі є саме його підписання, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше.

Отже, з 01 січня 2013 року договір оренди земельної ділянки є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто дотримання сторонами вимог статей 638, 759 та 792 ЦК України та статті 15 Закону 161-ХІV.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року по справі 357/8277/19.

У ст. 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються спеціальним законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Частиною 1 ст. 93 ЗК України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону № 161-XIV).

Тобто оренда землі - це тимчасове (строкове) володіння та користування земельною ділянкою орендарем, на підставі договору оренди землі, укладеного між власником цієї земельної ділянки та орендарем.

За вимог ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 ЗК України).

Тобто використання земельної ділянки неможливе без державної реєстрації права оренди, оскільки відсутні правові підстави для цього.

На виконання зазначених вимог, на підставі договорів оренди землі, укладених з ТОВ «Деремезна-Агро», державними реєстраторами до Державного реєстру прав внесено записи про інше речове право на спірні земельні ділянки за ТОВ «Деремезна-Агро».

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про оренду землі» (надалі - Закон № 161-XIV).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 161-XIV, строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

За умов договорів оренди землі від 01.01.2015 року № 133 та № 134, зі змінами від 06.10.2023 року, строк їх дії до 06.10.2039 року.

Відповідно до ст. 629 ЦК Кодексу, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає зобов`язання передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право на користування земельною ділянкою.

Згідно п. 2-3 ч. 2 ст. 24 Закону № 161-ХГУ, орендодавець зобов`язаний: при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки; не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

За умов ст. 25 Закону № 161-ХГУ орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; отримувати продукцію і доходи.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з умовами п. 12.2 договору оренди, ч. 1-2 ст. 31 Закону № 161-ХГУ та п. «а», «в», «е» ч. 1 ст. 141 ЗКУ, підставами для автоматичного припинення права користування спірною земельною ділянкою є: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

За умов пунктів 12.3 та 12.5 договору оренди, ч. 3 ст. 31, ст. 32 Закону № 161-XIV та п. «б», «г», «ґ», «д», «є» ч. 1 ст. 141 ЗКУ, договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін або на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. При цьому обов`язковою вимогою для дострокового розірвання договорів оренди є укладення відповідних угод між сторонами або наявність відповідного рішення суд.

Відповідно до умов п. 12.4 договору оренди, ч. 4 ст. 31 Закону № 161-XIV, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Як видно із матеріалів справи, між сторонами не укладалися угоди щодо дострокового припинення договорів оренди, у судовому порядку договори оренди не припинялись та недійсними не визнавались.

Водночас, наказом Міністерства юстиції України № 1184/5 від 07.04.2017 року скасовано рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію права оренди за позивачем, у тому числі і на спірні земельні ділянки, та скасовано в Державному реєстрі прав відповідні записи про інше речове право 07.04.2017 року, зокрема, в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірні земельні ділянки та скасовано в Державному реєстрі прав скасування відповідної державної реєстрації іншого речового права.

Визнання незаконним та скасування рішення органу державної влади унеможливлює його застосування саме з моменту його прийняття. Даний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду викладеному у поставові від 10 березня 2020 року по справі № 160/1088/19.

Тому, унаслідок визнання незаконним і скасування частини наказу Міністерства юстиції України № 1184/5 від 07.04.2017 року право оренди позивача за договором оренди землі від 01.01.2015 року № 133 та від 01.01.2015 року № 134 є дійсними з моменту внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права оренди ТОВ «Деремезна-Агро» на спірні земельні ділянки, оскільки скасування наказу відновило дію державної реєстрації цього права.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року по справі 357/8277/19.

Отже, в силу незаконності частини наказу Міністерства юстиції України №1184/5 від 07.04.2017 року, не настало жодної підстави для припинення зобов`язань орендодавця за договором оренди.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (частина друга статті 24 Закону № 161-ХГУ); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою (постанови від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 587/2331/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18).

Однак, в даному випадку орендодавець уклала договір оренди землі на цю ж саму земельну ділянку з відповідачем.

Закон пов`язує виникнення права оренди земельної ділянки з моментом державної реєстрації цього речового права (постанова Верховного Суду від 28.09.2022 року у справі № 663/1651/21).

Функцією державної реєстрації права оренди земельної ділянки є оголошення належності права володіння та користування на цю ділянку майна певній особі - орендарю.

Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна державна реєстрація права оренди на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння та користування ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право оренди, визнається фактичним володільцем та користувачем земельної ділянки. При цьому державна реєстрація права оренди на земельну ділянку створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта права володіння та користування цією ділянкою (як складових права власності).

Як видно із матеріалів справи, 09.02.2021 року між ТОВ «РОЗА-Л» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі № б/н на земельну ділянку площею 2,0469 га з кадастровим номером :03:003:0005 строком на 10 років, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про інше речове право № 47281565 від 05.07.2022 року на земельну ділянку за ТОВ «РОЗА-Л» до 09.02.2031 року

Також, 09.02.2021 року між ТОВ «РОЗА-Л» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі № б/н на земельну ділянку площею 2,0590 га з кадастровим номером :03:003:0006 строком на 10 років, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про інше речове право № 47281610 від 05.07.2022 року на земельну ділянку за ТОВ «РОЗА-Л» до 09.02.2031 року.

Тобто, здійснено державну реєстрацію права оренди за ТОВ «РОЗА-Л» на спірні земельні ділянки.

Отже, з 05.07.2022 року спірні земельні ділянки вважається переданими відповідачу, а тому власник земельних ділянок та відповідач, до закінчення строку дії договору оренди, укладеного з позивачем, вчинили дії, які перешкоджають ТОВ «Деремезна-Агро» користуватися спірними земельними ділянками.

Окрім цього, одна й та сама ділянка не може одночасно бути об`єктом оренди за двома різними договорами, укладеними з різними орендарями (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року по справі № 734/336/17).

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 конкретизувала власний правовий висновок щодо права орендаря за первинним договором оренди земельної ділянки на захист свого права, визначивши, що якщо під час дії першого договору оренди земельної ділянки був укладений другий договір з іншим орендарем і право останнього зареєстроване, то суд зможе захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати своє право оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте таку можливість первинний орендар матиме лише тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди.

Оскільки, за умовами договорів оренди землі від 01.01.2015 року, зі змінами від 06.10.2023 року, строк їх дії закінчується 06.10.2039 року, то на час ухвалення рішення суду позивач, як первинний орендар, матиме чинне право оренди та зможе його зареєструвати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року по справі 357/8277/19 вказано: «Щодо вимоги про витребування земельної ділянки в третьої особи, то первісний орендар може заявити таку вимогу лише в тому разі, якщо він (первісний орендар) зареєстрував своє право оренди. Проте «витребування земельної ділянки» не є наслідком визнання недійсним договору оренди, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права оренди наступним орендарем. У разі укладення договору оренди земельної ділянки в період чинності попереднього договору оренди оскаржуваний договір оренди може бути визнано недійсним, однак у вказаному випадку позивач заявив вимогу про витребування земельної ділянки, задоволення якої повністю поновлює його права орендаря.».

Відповідно до ч. 2 та п. «д» ч. 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування інших, передбачених законом, способів

Оскільки зареєстроване право оренди землі є речовим правом, то і способи захисту такого права можуть бути такими, що притаманні речовим правам.

У відносинах оренди визнається право орендаря на абсолютний захист від порушення його права на орендоване майно третіми особами; на збереження сили договору оренди при переході права власності на орендоване майно до іншої особи (право слідування).

У статті 27 Закону № 161-ХГУ як у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, так і на час подання цього позову, передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами.

Оскільки позивач 17.01.2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрував своє право оренди на спірні земельні ділянки, то він має право заявити вимогу про витребування земельних ділянок.

У контексті спору щодо земельної ділянки, переданої в оренду, тимчасовим володільцем та користувачем такої земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право оренди землі, а відтак неволодіючий орендар, право оренди якого порушено, може скористатися спеціальним способом захисту, який передбачено спеціальним законом, а саме статтею 27 Закону № 161-ХГУ, на підставі якої він може витребувати земельну ділянку із чужого незаконного володіння та користування.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року по справі 357/8277/19.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не підписувала договору оренди землі з Позивачем від 01.01.2015 року №133 та не давала своєї згоди на його укладення, так само як і на укладення додаткової угоди до договору від 06.10.2023 року є безпідставними, оскільки копія вказаного договору, що міститься у матеріалах справи, містить підписи обох сторін. При цьому, апелянт не надав суду належних та допустимих доказів належності підпису на договорі не ОСОБА_1 , а будь-якій іншій особі.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Погоджується апеляційний суд також з висновками суду першої інстанції щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

Так, частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків падання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та па підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою:,

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі з протилежною стороною). При цьому, норми статей 137, 141 ЦПК України спрямовані саме на захист прав та інтересів учасників судових процесів, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість учасників отримати відшкодування понесених витрат, на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналізуючи зазначену норму процесуального права, слід дійти висновку про те, що для відшкодування витрат на правничу допомогу, заявником має бути вчинено дві обов`язкові дії, а саме, до закінчення судових дебатів зробити заяву про відшкодування судових витрат, а в подальшому, надати докази понесених витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, якщо такі докази не було подано під час розгляду справи

На підтвердження понесених у суді першої інстанції витрат на правничу допомогу позивач надав: копію договору 126/Ц від 29.01.2024, додатку №1 до договору 126/Ц від 29.01.2024 року, копію розрахунку витрат на правничу (правову допомогу) від 29.03.2024 року, копію акту про надання правничої (правової) допомоги від 29.03.2024 року, копію рахунку-фактури №1-126/Ц від 29.03.2024 року на суму 15 000 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21, зазначено, що при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону N 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону N 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати ВС від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи викладене та аналізуючи надані представником позивача докази в підтвердження здійснення відповідних витрат за укладеним договором про надання правничої допомоги, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, наявну судову практику в аналогічних спорах, принципи співмірності та розумності судових витрат, відсутність заперечень відповідача щодо витрат, суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення заяви про відшкодування ТОВ «Деремезна-Агро» витрат на оплату правничої допомоги у розмірі 15 000 грн.

Крім цього, у відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «Деремезна-Агро» просить стягнути на його користь витрати на правову допомогу, понесені під час розгляду справи у апеляційному суді, у розмірі 10 000 грн.

На підтвердження понесених у апеляційному суді витрат на правничу допомогу позивач надав: ордер №1730300, виданий адвокатом Плаксієм Р.В. на представництво інтересів ТОВ «Деремезна-Агро» у Київському апеляційному суді; довіреність на справу №372/599/24; акт про надання правничої (правової) допомоги від 28.01.2025; рахунок-фактуру №2-1-126/ц від 28.01.2025; розрахунок витрат на правничу (правову) допомогу від 28.01.2025 на суму 10 000 грн.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, тому з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, та за відсутності зауважень з боку відповідача, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення із ТОВ «РОЗА-Л» на користь ТОВ «Деремезна-Агро» 10 000 грн витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення та додаткове рішення підлягають залишенню без змін. При цьому, з апелянта на користь позивача слід стягнути понесені ним на правову допомогу судові витрати.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗА-Л» залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 вересня 2024 року та додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року залишити без змін.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗА-Л» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деремезна-Агро» витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 10000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 11 червня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова