Справа № 932/6248/24
Провадження № 2/932/230/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

за участю секретаря - Білоконь О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Черновська Людмила Григорівна, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю із спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Черновська Людмила, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з 65/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 приходилась йому - позивачу рідною сестрою, ОСОБА_4 , яка зареєстрована у вказаному будинку, є його матір`ю та матір`ю спадкодавця. Оскільки власної сім`ї та дітей спадкодавець ОСОБА_3 не мала, він-позивач разом із своєю сім`єю проживав разом з нею за адресою АДРЕСА_2 . Після смерті спадкодавця він особисто займався процедурою її поховання. Позивач зазначає, що у будинку за вказаною адресою він проживав з моменту народження, виписався в 2000 році, оскільки він звернувся до міської ради з заявою про дозвіл на будівництво окремого будинку поряд з будинком АДРЕСА_1 , але весь час продовжував проживати разом з сестрою в будинку батьків як одна родина, якою вони і були, а у 2005 році він отримав дозвіл на будівництво окремого будинку поряд з будинком АДРЕСА_1 , якому була присвоєна адреса № 199. Цей будинок він будував тривалий час, оскільки будівництво вимагає чималих грошей, а вони були потрібні ще й наведення домашнього господарства. Крім того, постійними були і незаплановані витрати, пов`язані то з хворобою дітей або сестри чи його хворобою, що також зупиняло будівництво, також треба було виділяти кошти і на оздоровлення. Сестра також допомагала йому у всіх життєвих питаннях, починаючи з догляду за його дітьми, закінчуючи питаннями будівництва. Взагалі він з сестрою так і прожили однією родиною з початку життя його - молодшого брата до останньої хвилини життя старшої сестри, це був такий родинний уклад та життєві обставини. Таким чином, він доглядав за спадкодавицею, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, вони проживали однією сім`єю з дня його народження по день її смерті, тому він вважав, що автоматично прийняв спадщину після рідної сестри. Більш того, не дивлячись на те, що в 2015 році він вже добудував свій будинок (вже після смерті сестри), однак він продовжує проживати в будинку АДРЕСА_1 , де вони проживали разом з сестрою, оскільки в будинку АДРЕСА_3 мешкає його донька.

Позивач зазначає, що на початку 2024 року, з метою здійснення оформлення права власності, нотаріусом було роз`яснено необхідність прийняття та оформлення спадщини в порядку, встановленому чинним законодавством України. 23.04.2024 він звернувся до нотаріуса із заявою про відкриття спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину; 18.06.2024 до нотаріуса з заявою про відкриття спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину звернулась також ОСОБА_2 , яка також проживала разом із спадкодавцем на момент смерті. Довідкою від 06.05.2024 Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади ДМР було визначено коло осіб, які були зареєстровані на день смерті разом із спадкодавцем, якими є матір та бабуся, які вже померли. З причин відсутності факту реєстрації у будинку АДРЕСА_1 , нотаріус видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки відсутні документи, що підтверджують факт постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Посилаючись на зазначене, позивач просить у позові встановити факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини однією сім`єю більше п`яти років за адресою АДРЕСА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2024 для розгляду даної справи визначена суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцева Т.О.

Ухвалою суду від 29.07.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 07.10.2024 за клопотанням представника позивача витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черновської Л.Г. завірену належним чином копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 03.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 з представником позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові. В подальшому, у поданій суду заяві представник позивача просила продовжити розгляд справи у відсутності позивача та без її участі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у наданій суду заяві заявлені позовні вимоги визнала, просила задовольнити.

В судове засідання третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Черновська Л.Г. не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у наданому суду листі просила розглянути справу у її відсутності.

Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначено у пункті 23 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення

факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ч.2, 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У відповідності до ст. 1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї.

Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 , виданого 13.11.2014 Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 8110.

За життя ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з 65/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_3 заповіт не залишила.

Як зазначає позивач ОСОБА_1 , оскільки власної сім`ї та дітей спадкодавець ОСОБА_3 не мала, він разом із своєю сім`єю проживав разом з нею за адресою АДРЕСА_2 . Після смерті спадкодавця він особисто займався процедурою її поховання. Позивач зазначає, що у будинку за вказаною адресою він проживав з моменту народження, був в ньому зареєстрований та був знятий з реєстрації виписався в 2000 році, оскільки він звернувся до міської ради з заявою про дозвіл на будівництво окремого будинку поряд з будинком АДРЕСА_1 , але весь час продовжував проживати разом з сестрою в будинку батьків як одна родина, якою вони і були, а у 2005 році він отримав дозвіл на будівництво окремого будинку поряд з будином АДРЕСА_1 , якому була присвоєна адреса 199. Цей будинок він будував тривалий час, оскільки будівництво вимагає чималих грошей, а вони були потрібні ще й наведення домашнього господарства. Крім того, постійними були і незаплановані витрати, пов`язані то з хворобою дітей або сестри чи його хворобою, що також зупиняло будівництво, також треба було виділяти кошти і на оздоровлення. Сестра також допомагала йому у всіх життєвих питаннях, починаючи з догляду за його дітьми, закінчуючи питаннями будівництва.

Таким чином, позивач доглядав за спадкодавицею, яка мала незадовільний стан здоров`я, вони з нею та його сім`єю вели спільне господарство, мали спільний бюджет, вони проживали однією сім`єю з дня його народження по день її смерті, тому він вважав, що автоматично прийняв спадщину після рідної сестри. Більш того, не дивлячись на те, що в 2015 році він вже добудував свій будинок (вже після смерті сестри), однак він продовжує проживати в будинку АДРЕСА_1 , де вони проживали разом з сестрою, оскільки в будинку АДРЕСА_3 мешкає його донька.

На початку 2024 року, з метою здійснення оформлення права власності, нотаріусом позивачу було роз`яснено необхідність прийняття та оформлення спадщини в порядку, встановленому чинним законодавством України.

23.04.2024 позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черновської Л.Г. із заявою про відкриття спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті сестри ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів копії спадкової справи № 127/2024, наданої на ухвалу суду приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Черновською Л.Г., вбачається наявність у спадковій справі заяви ОСОБА_2 , доньки позивача, яка звернулась до нотаріуса 18.06.2024 з заявою про прийняття за законом всієї спадщини після смерті спадкодавця - її тітки ОСОБА_3 , що була зареєстрована на момент смерті за адресою АДРЕСА_1 , та яка зазначила, що крім неї спадкоємцем за законом є ОСОБА_1 .

Вбачається що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.06.2024 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Черновською Л.Г. вказано про неможливість вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_1 на спадкове майно 65/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , з підстав відсутності документів, підтверджуючих факт постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Посилаючись на те, що він з сестрою ОСОБА_3 постійно проживав однією сім`єю на час відкриття спадщини, вони мали спільний бюджет та харчування, приймали участь у спільних витратах та утримання житла, надавали один одному необхідну допомогу, та фактично він прийняв спадщину, та на те, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 необхідно для отримання спадщини після померлої, позивач звернувся до суду з даним позовом про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

На підтвердження позовних вимог позивача в судовому засіданні надали пояснення під присягою свідки - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які є братом та сестрою, з дитинства позивача до смерті ОСОБА_3 проживали однією сім`єю по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 була інвалідом, самотньою, своєї сім`ї не мала і брат ОСОБА_1 був для неї опорою, допомагав їй у всьому, разом зі своєю сім`єю. Вона - свідок є їх сусідкою, знала їх батька і їй відомо, що позивач з сестрою були однією родиною, разом з родиною позивача проводили свята, їздили на відпочинок, разом купляти продукти, підтримували будинок, вирішували всі повсякденні питання, разом сплачували за комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача ОСОБА_1 , їй відомо, що він з дитинства проживав однією сім`єю разом зі своєю рідною сестрою ОСОБА_3 в будинку по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 була інвалідом, обмежена у русі, вона своєї сім`ї не мала, була самотньою, вона разом із своїм братом ОСОБА_1 та його сім`єю були однією родиною, вели сумісне господарство, він їй фінансово допомагав, вони мали сумісний бюджет та господарство, разом купляли необхідні речі та робили необхідний ремонт у будинку, разом сплачували за комунальні послуги, позивач турбувався за здоров`я сестри ОСОБА_3 .

В наданій суду 12.02.2025 року заяві про визнання позову відповідач ОСОБА_2 визнала позовні вимоги ОСОБА_1 та пояснила, що позивач є її батьком, а померла ОСОБА_3 була її рідною тіткою. З моменту її - ОСОБА_2 народження всі вони жили в одному будинку, однією родиною, оскільки у тітки не було родини та дітей. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 65/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , і на сімейній нараді було вирішено оформити цю спадщину на двох з батьком. Однак, при оформленні спадщини з`ясувалося, що оскільки їх місце реєстрації не співпадає з місцем реєстрації померлого, то цей факт підлягає підтвердженню в суді. Вона у заяві підтверджує, що ОСОБА_1 дійсно проживав зі своєю сестрою все життя, вони всі вели спільне господарство, їздили на відпочинок, витрати на лікування були з одного бюджету, тітка та батько навіть працювали разом, коли він зареєструвався як ФОП; після смерті сестри батько займався її похованням.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 більше п`яти років на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 проживали однією сім`єю за адресою АДРЕСА_2 , вони мали спільний побут та взаємні права та обов`язки, ОСОБА_1 піклувався про стан здоров`я сестри та здійснював за нею догляд в зв`язку з захворюваннями, тобто позивач з сестрою ОСОБА_3 складали сім`ю у розумінні положень ч.2, 4 ст. 3 СК України.

З огляду на встановлені судовим розглядом справи обставини, суд вважає доведеним факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини однією сім`єю більше п`яти років за адресою АДРЕСА_1 , тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Черновська Людмила Григорівна, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю із спадкодавцем на час відкриття спадщини, - задовольнити.

Встановити факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини однією сім`єю більше п`яти років за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева