ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/1102/21 Номер провадження 22-ц/814/1584/25Головуючий у 1-й інстанції Шолудько А. В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

Суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Лучко Тетяни Іванівни на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 09 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Котелевського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 06.12.2021 року провадження у справі №535/1102/21 відкрито, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с.66).

15.02.2022 представник позивача адвокат Лучко Т.І. подала клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи (т.1 а.с. 148-149), яке уточнила в ході підготовчого засідання 15.02.2022 й просила призначити автотехнічну-автотоварознавчу експертизу та заявила клопотання про витребування матеріалу про адміністративне правопорушення за фактом ДТП. (т.1 а.с. 152-155).

08.07.2022 представником позивача адвокатом Лучко Тетяною Іванівною, яка діє на підставі ордера на надання правової допомоги серії ПТ №195849 від 30.11.2021 (т.1 а.с. 57), подано клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи (т.2 а.с. 32), яке було уточнено 18.07.2022 (т.2 а.с. 32), та 22.07.2022 клопотання про виклик свідків (т.2 а.с. 64).

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 22.07.2022 у даній справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено (т.2 а.с.38-39).

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 15.09.2022 поновлено провадження у справі для вирішення клопотання експерта (т.2 а.с. 45-47, 51).

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 21.09.2022 уточнені питання, поставлені на вирішення судової автотоварознавчої експертизи провадження у справі №535/1102/21 зупинено на час проведення експертизи (т.2 а.с. 61-62).

24.10.2024 до Котелевського районного суду Полтавської області надійшов висновок експерта №2017-2018 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи. (т.2 а.с. 80-104).

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 29.10.2024 провадження у справі поновлено (т.2 а.с.106).

Будь-яких інших клопотань з приводу підготовки справи до розгляду по суті, передбачених ч.2 ст.192 ЦПК України, позивач чи представник позивача до суду не подавали.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 09.12.2024 підготовче провадження у справі №535/1102/21 закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 09.01.2024 (т.2 а.с.155-156).

Копію ухвали Котелевського районного суду Полтавської області від 09.12.2024 позивач отримав 12.12.2024, представник позивача отримала 09.12.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету представника позивача (т.2 а.с.160, 165).

07.01.2025 представник позивача адвокат Лучко Т.І. через систему «Електронний суд» подала до суду клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження (т.2 а.с. 170-174), та уточнену позовну заяву (т.2 а.с. 175-180).

В уточненій позовній заяві від 07.01.2025 представник позивача просила стягнути відповідача ОСОБА_2 на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 235390,54 грн та моральну шкоду в сумі 100000 грн. Одночасно просила вирішити питання про стягнення з відповідачки витрат, пов`язаних з розглядом справи: витрати на правничу допомогу - 15 000 грн., 4500 за проведення оцінки пошкодженого автомобіля, витрати за проведення експертизи 7550,00 грн (т.2 а.с. 175-180).

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 09 січня 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лучко Тетяни Іванівни про повернення до стадії підготовчого провадження та про збільшення розміру позовних вимог у справі №535/1102/21, відмовлено та повернуто позивачу без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 адвокат Лучко Т.І. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу про відмову у прийнятті уточнюючої позовної заяви посилаючись на порушення норм процесуального права.

24.03.2025 року до Полтавського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Зязюн Ю.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 09 січня 2025 року залишити без змін.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У своїй апеляційній скарзі адвокат Лучко Т.І. посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що вона не приймала участь у судових засіданнях, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, через певні обставини, проте колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відео конференції.

З огляду на викладене такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктом 2 ч. 2 ст. с. 49 ЦПК України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження

Наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог є повернення такої заяви позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання було вирішено всі питання, передбачені ч.2 ст.197 ЦПК України, й до суду не надходили нові клопотання сторони позивача щодо підготовки справи до судового розгляду, визначені ч.2 ст.197 ЦПК України, у тому числі й заяви про зміну предмету чи підстав позову, збільшення позовних вимог. Судом було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі №535/1102/21 (т.2 а.с. 155-156).

В пункті 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України закріплено, що завданням підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Частиною 2 ст. 197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд, зокрема, заслуховує уточнення позовних вимог та заперечення проти них та у разі необхідності розглядає відповідні заяви; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання, тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Положеннями ст. 209 ЦПК України визначено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.

На підставі ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах посуті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь навідзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви).

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання якої тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета та підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, статті 5 ЦПК України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Верховний Суд зазначив, що збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Отже, враховуючи викладене, представником позивача 07.01.2025 подано фактично заяву про збільшення позовних вимог (в частині щодо відшкодування розміру матеріальної шкоди).

Матеріали справи свідчать про те, що заява про збільшення позовних вимог, була подана після закриття підготовчого провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що така заява була подана до закриття підготовчого провадження не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи апеляційним судом.

За таких обставин суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для відмови у прийнятті до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог.

Доводів про те, у зв`язку з чим представник ОСОБА_1 адвокат Лучко Т.І.була позбавлена об`єктивної можливості звернутися до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог в межах встановленого процесуальним законом строку, а саме з моменту відновлення провадження у справі - 29.10.2024 р. апеляційна скарга не містить.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

В даному випадку справа перебуває на розгляді в суді з листопада 2021 року, тобто тривалий термін, а тому сторони скористались своїми процесуальними правами щодо подання клопотань та доказів, на яких ґрунтуються їх доводи та заперечення.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, поданої після закриття підготовчого провадження на стадії розгляду справи по суті.

У ч. 4 статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лучко Тетяни Іванівни залишити без задоволення.

Ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 09 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 червня 2025 року.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль