Справа № 303/3626/25
2/303/1249/25
УХВАЛА

12 червня 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Мирошниченка Ю.М.

при секретарі Лукач К.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідачів Бойка Б.Б., Суткового А.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання учасників справи за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Геотермальний ХАБ», Дочірнього підприємства приватного акціонерного товариства «НАК Надра України» «Західукренергія» та Державної служби геології та нард України про визнання недійсним договору оренди, визнання незаконним та скасування документів дозвільного характеру,

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить: 1) визнати недійсним договір оренди № 1/2024 від 21.11.2024 року, за яким дочірнє підприємство ПрАТ «НАК «НАДРА УКРАЇНИ" "ЗАХІДУКРГЕОЛОГІЯ" передало в строкове платне користування товариству з обмеженою відповідальністю «ГЕОТЕРМАЛЬНИЙ ХАБ» параметричну свердловину № 1 «Велика Добронь», яка знаходиться на земельній ділянці, розташованій на південний схід від села Ужгородського району (кадастровий № :02:001:0103), що належить йому на праві власності;

2) застосувати наслідки недійсності зазначеного правочину;

3) визнати незаконним та скасувати пункт 1 (в частині додатку № 1) Наказу № 6 «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами», виданий 14.01.2025 року Державної служби геології та надр України та додаток № 1 до вказаного наказу щодо надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ГЕОТЕРМАЛЬНИЙ ХАБ» спеціального дозволу на користування надрами;

4) визнати недійсним Спеціальний дозвіл на користування надрами № 5767 від 12.02.2025 року для геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислова розробка родовищ), виданий Державною службою геології та надр України.

Учасниками справи заявлено низку клопотань, щодо яких суд дійшов наступних висновків.

Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЕОТЕРМАЛЬНИЙ ХАБ» і Державною службою геології та надр України подані клопотання про закриття провадження у справі, з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України. Клопотання обґрунтовуються тим, що вимоги до Державної служби геології та надр України, як суб`єкта владних повноважень, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а роз`єднання заявлених позивачем вимог законом не допускається.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Статтею 19 ЦПК України визначено, що у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Водночас пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних із реалізацією публічної влади. Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 805/4505/16-а, провадження № 11-574апп18).

Публічно-правовий спір має також особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Разом із цим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

До таких правових висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 27 листопада 2018 року у справі № 820/3534/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18, від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 383/27/22 є недоречним, оскільки зазначеній справі розглядався позов фізичної особи до органу місцевого самоврядування та його голови про визнання незаконною та протиправною бездіяльність голови сільської ради, відшкодування моральної шкоди внаслідок неналежного виконання службових обов`язків головою сільської ради та визнання права власності на земельну ділянку.

Набуття особами права власності на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність.

Таким чином, правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.

При прийнятті рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орган місцевого самоврядування виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах.

Спір, як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і щодо оскарження дій суб`єкта владних повноважень про надання чи відмову в наданні такого дозволу, є публічно-правовим.

Подібні правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 308/10112/16-а та від 18 грудня 2019 року у справі № 160/4211/19, на які посилався й суд першої інстанції.

Отже, ключовою обставиною з огляду на яку Верховний Суд дійшов висновку про те, що спір з приводу протиправності бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справі № 383/27/22 є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, є те, що право на земельну ділянку позивач на час пред`явлення позову не набув. Таким чином, у зазначеній справі був відсутнім предмет цивільно-правового регулювання, якими є майнові та особисті немайнові відносини.

Натомість у справі, що розглядається, позивач є власником земельної ділянки, на якій розташована свердловина, право користування якою належить ТОВ «Геотермальний хаб» відповідно до договору оренди з ДП ПрАТ «НАК «Надра України» «Західукргеологія», на підставі якого за наказом Державної служби геології та надр України товариству з обмеженою відповідальністю «Геотермальний хаб» видано Спеціальний дозвіл на користування надрами № 5767 від 12.02.2025 р.

За таких обставин не можна беззастережно стверджувати, що похідні від оспорюваного правочину документи дозвільного характеру, які уможливлюють доступ на земельну ділянку іншої особи, не зачіпають майнові права її власника, а отже захист права власника землі на безперешкодне користування земельною ділянкою має відбуватися у порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про скасування актів суб`єктів владних повноважень про право іншої особи на користування земельною ділянкою позивача.

Подібною за змістом є позиція Верховного Суду, наведена у постанові від 16 вересня 2024 року (справа №445/1090/20), згідно з якою при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування суто формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Верховний Суд зазначив, що у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про надання земельної ділянки у користування або у власність оспорювання надалі правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне. При цьому оспорювання рішення суб`єкта владних повноважень поглинається спором про речове приватне право. Тобто якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку (або, як у даному випадку, обмежується у його здійсненні), то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Посилання представника ТОВ «Геотермальний хаб» на частину другу статті 10 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», згідно з якою рішення, дії або бездіяльність дозвільних органів та адміністраторів можуть бути оскаржені в адміністративному порядку відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» та/або до адміністративного суду є не спроможним, оскільки вказаним законом відповідно до частини першої цього закону дозвільна система у сфері господарської діяльності це сукупність урегульованих законодавством відносин, які виникають між дозвільними органами, адміністраторами та суб`єктами господарювання у зв`язку з видачею документів дозвільного характеру, переоформленням, припиненням дії документів дозвільного характеру. Водночас позивач у розглядувані справі не є ані суб`єктом господарювання, ані учасником відповідних відносин.

На підставі викладеного суд відмовляє у задоволенні клопотань товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕОТЕРМАЛЬНИЙ ХАБ» і Державною службою геології та надр України подані клопотання про закриття провадження у справі.

Клопотання Дочірнього підприємства ПрАТ «НАК «НАДРА УКРАЇНИ" "ЗАХІДУКРГЕОЛОГІЯ" про залишення позову без руху з огляду на невідповідність позовної заяви вимогам статей 175, 177 ЦПК України також задоволенню не підлягає.

Позовна заява містить чітке та зрозуміле формулювання вимог позивача до суду, тобто способів захисту порушених прав, які позивач просить застосувати щодо кожного з відповідачів, та відповідає всім іншим вимогам цивільного процесуального законодавства.

Представником дочірнього підприємства ПрАТ «НАК «НАДРА УКРАЇНИ" "ЗАХІДУКРГЕОЛОГІЯ" заявлено клопотання про витребування у позивача правовстановлюючого документу на земельну ділянку.

З огляду на те, що зміст такого документа має суттєве значення для справи клопотання про його витребування підлягає задоволенню.

На підставі викладеного суд, керуючись ст. ст. 189-200 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотань Товариства з обмеженою відповідальністю «Геотермальний Хаб» і Державної служби геології та надр України про закриття провадження у справі відмовити.

У задоволенні клопотання Дочірнього підприємства ПрАТ «НАК НАДРА УКРАЇНИ» про залишення позовної заяви без руху відмовити.

Зобов`язати позивача до 26.06.2025 року надати до суду правовстановлюючий документ на земельну ділянку площею 0,993 га, сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Чомонин, кадастровий №:02:001:0103.

Підготовче судове засідання відкласти на 09 год. 30 хв. 24 липня 2025 року.

Головуючий Юрій Мирошниченко