Справа №627/1117/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2025 р. с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Каліберди В.А.,

за участю секретаря судового засідання Коломієць Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Богодухівського району Харківської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа №627/1117/14 від 10.09.2014 таким, що не підлягає виконанню

В С Т А Н О В И В:

В провадження Краснокутського районного суду Харківської області засобами системи «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій представник заявника Некрасов О.В. просить: визнати виконавчий лист №627/1117/14 від 10.09.2014 таким, що не підлягає виконанню, оскільки він ґрунтується на помилковому рішенні, винесеному без фактичного встановлення батьківства; зупинити дію виконавчого листа №627/1117/14 від 10.09.2014 року, виданого Краснокутським районним судом Харківської області на час розгляду справи.

Заява мотивована тим, що на підставі виконавчого листа № 627/1117/14 від 10.09.2014 року, виданого Краснокутським районним судом Харківської області, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягуються щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді 1/4 частини всіх видів доходів, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14.07.2014 року.

Виконання судового рішення здійснюється старшим виконавцем Омельченко В.В.

Після набуття рішенням законної сили боржник ОСОБА_1 сплачував аліменти з 2014 року до 2018 року. А в 2018 році стягувач визнала, що ОСОБА_6 не є його дитиною та забрала виконавчий документ з виконавчої служби. Але в червні 2024 року відповідач знову подала виконавчий лист на виконання, отримуючи до цього соціальну допомогу, як одинока матір.

На підставі інформації про отримання соціальної допомоги, як одинокою матір`ю, представником заявника було зроблений адвокатський запит до Богодухівської районної адміністрації. Відповідно до відповіді вказано, що з 01.01.2016 року по 30.06.2020 року відповідач отримувала грошову допомогу, як одинока мати, відповідно до Постанови КМУ №1751 від 27.01.2001 року. Згідно ст.18-1 Закону Украйни «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), якщо у свідоцтві про народження дитини відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Також, доказом необхідності визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є свідоцтво про народження дитини, в якому позивач не зазначений батьком дитини, а батьком дитини вказаний ОСОБА_7 та дані про батька внесені на підставі заяви матері.

Окрім того, представник заявника вказав, що ним було направлено адвокатський запит до Валківського РВ ДРАЦС щодо надання відомостей про реєстрацію народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З відповіді встановлено, що запис про батька дитини зроблено на підставі заяви матері, тобто батько в свідоцтві зазначений зі слів матері.

Відповідно до статті 135 СК України, аліменти можуть стягуватися з особи, яка є батьком дитини. Визнання батьківства - це юридична процедура, що встановлює факт батьківства і є підставою для обов`язку по сплаті аліментів.

Зазначив, що у разі заперечення відповідачем батьківства та відсутності відповідного запису у свідоцтві про народження, суд зобов`язаний попередньо встановити юридичний факт батьківства, тільки після цього можливий розгляд питання про аліменти. Згідно постанови ВСУ від 05.02.2020 у справі № 463/2307/18: "Рішення суду, ухвалене без врахування істотних доказів (наприклад, свідоцтва про народження або результатів ДНК), може бути оскаржене як таке, що порушує матеріальне право."

В рішенні 2014 року не було враховано заперечень ОСОБА_1 щодо батьківства, а також відсутність проведення судом ДНК-експертизи, яка могла б підтвердити або спростувати факт батьківства.

Враховуючи вищевикладене, просить визнати виконавчий лист № 627/1117/14 від 10.09.2014 таким, що не підлягає виконанню. Зупинити дію виконавчого листа № 627/1117/14 від 10.09.2014 року, виданого Краснокутським районним судом Харківської області, на час розгляду справи.

Представник заявника у судовому засіданні в режимі ВКЗ вимоги, викладені у поданій заяві, підтримав у повному обсязі та просить визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, оскільки він ґрунтується на помилковому рішенні, винесеному без фактичного встановлення батьківства.

Представник - відповідача адвокат Фільова Н.Д. у судовому засіданні проти заявлених вимог заперечувала у повному обсязі та зазначила, що вказані адвокатом Некрасовим О.В. аргументи вважає безпідставними, оскільки рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання дитини набуло законної сили, ОСОБА_1 з рішенням суду погодився, оскільки не оскаржував в апеляційному порядку, з 2014 року проводяться стягнення. Вважає, що заявником не обґрунтовано та не подано суду доказів того, що виконавчий лист від 10.09.2014 виданий помилково, або якщо обов`язок боржника ОСОБА_1 відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням чи добровільним виконанням. Окрім того, просить долучити до матеріалів справи рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 11 червня 2025 року по цивільній справі №627/1088/24, яким задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства, а також висновок експерта №481 від 28.02.2025 за результатами судової молекулярно-генетичної експертизи, відповідно до якого ОСОБА_1 є біологічним батьком малолітнього ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Дослідивши письмові матеріали справи і наявні в них докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Сорінг проти Сполученого Королівства". Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) "спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини". У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі "Ріс проти Сполученого Королівства" Суд зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов язання стосовно людини, "належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини".

У рішенні від 26.06.2016 по справі "Суханов та Ільченко проти України" (CASE OF SUKHANOV AND ILCHENKO v. UKRAINE) заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є . те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece fnd Othersv. Gгеесе) заява № 25701/94, п.п. 79 та 82, ЄСПЛ 2000- XII) .

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, до розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання, суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання (ч.3 ст. 432 ЦПК України).

Також відповідно до ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Для встановлення всіх обставин справи, необхідних для законного та обґрунтованого постановления ухвали та вирішення питання можливості визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, нормами цивільного процесуального законодавства суддю не позбавлено права та йому не заборонено ставити певні запитання учасникам процесу, витребовувати необхідні документи, докази як у сторін у справі, так і у державних органах, установах, юридичних особах та з`ясовувати іншими способами в межах правового поля наявність/відсутність підстав для задоволення такого роду заяви.

Рішення має прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України, виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження». Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

В інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року» звернути увагу судів, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа, помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вирішуючи питання щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що під іншими причинами, про які йдеться в частині другій статті 432 ЦПК України, слід розуміти не припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами а виконавчий лист ще не виконаний.

Так, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке підлягав примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Представник заявника Некрасов О.В., керуючись ч.3 ст.432 ЦПК України, просив зупинити дію виконавчого листа № 627/1117/14-ц, який був виданий Краснокутським районним судом Харківської області до розгляду вказаної заяви, визнати виконавчий лист по цивільній справі № 627/1117/14-ц згідно рішення суду таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ECHR у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ECHR у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливості для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, судом встановлено, що 10 вересня 2014 року Краснокутським районним судом Харківської області по цивільній справі № 627/1117/14-ц ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 задоволені: стягувати щомісячно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вигляді 1/4 частини всіх видів доходів, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14.07.2014 року. На підставі вказаного рішення ОСОБА_4 видано виконавчий лист по справі №627/1117/14-ц.

Згідно ст.432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України до розгляду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Підстави зупинення вчинення виконавчих дій регламентовані статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження». Вказаною нормою визначений виключний перелік підстав зупинення вчинення виконавчих дії, які вчиняються виконавцем шляхом винесення відповідної постанови. Тобто, законодавством чітко визначені обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження, та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме зупинення виконавчого провадження вирішується безпосередньо виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

Крім того, відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» прямо віднесено вирішення питання про зупинення виконавчого провадження до компетенції виконавця, а не суду. Не наділено суд правом зупинення виконавчого провадження та виконавчих дій і нормами ЦПК України.

Передбачене п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, допускається лише в порядку позовного провадження в якості заходу забезпечення позову у разі, коли порушено питання про перегляд рішень, на підставі якого виданий цей виконавчий лист.

У даному випадку суд не вживає заходи забезпечення заяви (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення вчинення виконавчих дій, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо.

Подання заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане із оспоренням такого судового рішення по суті заявлених вимог, адже визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, належить до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню у примусовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, адвокат Некрасов О.В. посилається на те, що у свідоцтві про народження дитини позивач ОСОБА_1 не зазначений батьком дитини, а батьком дитини зазначений ОСОБА_7 та дані про батька внесені на підставі заяви матері.

Однак, враховуючи положення ст. 432 ЦПК України, наведені обставини не можуть бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 10.09.2014 сторонами оскаржено не було, набрало чинності 21.09.2014 року. Окрім того, згідно копії висновку експерта №481 за результатами проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи від 28.02.2025 року, долученої до матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є біологічним батьком малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стало підставою для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання батьківства у цивільній справі №627/1088/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про визнання батьківства. Також, представник заявника Некрасов О.В. у судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_1 не заперечує проти свого обов`язку забезпечувати дитину, однак вважає, що в нього виник такий обов`язок з дати ухвалення судового рішення про визнання його батьком дитини.

Враховуючи вищенаведене, а також практику Європейського суду з прав людини, який наголошував, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року), суд доходить висновку, що представником заявника не доведено за допомогою доказів, фактів, викладених у заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з врахуванням вимог ст.ст.81, 432 ЦПК України, тому з огляду на вище викладене, вказана заява ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.81, 432 ЦПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 124, 129 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа №627/1117/14 від 10.09.2014 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів після її оголошення шляхом подання апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення ухвали, - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ Каліберда В.А.