Справа № 681/686/25
Провадження 4-с/681/5/2025
УХВАЛА

"06" червня 2025 р.

Суддя Полонського районного суду Хмельницької області Горщар А.Г.

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Рішенням Полонського районного суду від 27 листопада 2017 року у цивільній справі № 681/1647/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів ухвалено збільшити розмір стягуваних аліментів, визначених рішенням Полонського районного суду від 19 липня 2016 року та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по частці заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

На виконання рішення суду 27 листопада 2017 року видано виконавчий лист № 681/1647/17.

03 червня 2024 року державним виконавцем Полонського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Полонський ВДВС) Сідорським В.Т. відкрито виконавче провадження № 75194548 на виконання виконавчого листа № 681/1647/17.

02 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Полонського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сідорського В.Т. та зобов`язати вказаного державного виконавця провести перерахунок його заборгованості по аліментах у відповідності до норм матеріального права, а саме, до вимог ч. 1 ст. 194 СК України, яка діяла станом на 2017 рік.

При цьому скаржник просив поновити строк звернення до суду з зазначеною скаргою так як про дії державного виконавця з приводу невірного нарахування заборгованості по аліментах звертався письмово до Полонського ВДВС та Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області, однак відповідь зазначених органів була негативною. Отримавши звичайним листом 01.05.2025 відповідь з Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Полонського районного суду, однак така у зв`язку з її недоліками ухвалою суду від 12.05.2025 була повернена без розгляду. Усунувши недоліки скаржник повторно звернувся до суду з такою скаргою.

Дослідивши матеріали скарги, суддя зазначає наступне.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

З матеріалів скарги вбачається, що Байцарем О.О. оскаржуються дії державного виконавця Полонського ВДВС, вчинені в рамках виконавчого провадження № 75194548, пов`язані з нарахуванням заборгованості по аліментах за виконавчим листом № 681/1647/17, виданим на виконання рішення Полонського районного суду від 27 листопада 2017 року у цивільній справі № 681/1647/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.

Як зазначає скаржник, він звернувся до суду після звернення з приводу неправомірних, на його думку, дії державного виконавця Полонського ВДВС до Полонського ВДВС та Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області.

За положеннями ч.1 ст.447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Слід зауважити, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС передбачено 74 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII). Цією нормою Закону врегульовано оскарження дій державного виконавця не тільки до суду, а й до інших органів.

Так, ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 3 ст.74 Закону № 1404-VIII рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч. 5 ст. 74 Закону № 1404-VIII).

Поряд з тим положення ЦПК України щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення передбачають вчинення таких дій у строки, що обчислюються не в робочих, а в календарних днях.

Так, підпунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України встановлено, що відповідну скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07.07.1998 № 11-рп/98 у справі щодо офіційного тлумачення частин другої і третьої статті 84 та частин другої і четвертої статті 94 Конституції України (справа щодо порядку голосування та повторного розгляду законів Верховною Радою України) зазначив: «Термін «дні», якщо він вживається у зазначених правових актах без застережень, означає лише календарні дні.

З огляду на встановлений статтею 122 ЦПК України порядок обчислення процесуальних строків зазначений десятиденний строк підлягає обчисленню в календарних днях. Такий порядок обчислення строків є єдиним для всіх норм ЦПК України та застосовується й у інших процесуальних кодексах України.

Таким чином, існують два законодавчі акти однакової юридичної сили, які встановлюють неоднаковий строк для оскарження дій державного виконавця щодо виконання судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, за змістом цієї норми при здійсненні судочинства суд керується положеннями ЦПК України, а не Законом України «Про виконавче провадження».

ЦПК України регулює порядок оскарження саме до суду дій державного виконавця, на виконанні якого перебуває судове рішення цього суду. Право на звернення зі скаргою і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю ухваленого за правилами ЦПК України судового рішення та з його примусовим виконанням. Відповідні положення вміщено у розділі VІI цього Кодексу «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» регулює відносини з оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців при виконанні не тільки судових рішень, але й інших виконавчих документів. Цією ж нормою Закону врегульовано оскарження дій державного виконавця не тільки до суду, а й до інших органів.

Таким чином, стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до статей 447-449 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 920/149/18 (провадження № 12-297гс18).

Так, аналіз ч. 1 та ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що вони передбачають самостійні альтернативні способи захисту прав сторони виконавчого провадження, сторона виконавчого провадження вправі вільно обрати один з них.

З матеріалів скарги, зокрема, відповіді Полонського ВДВС № 465 від 21.01.2025 на заяву ОСОБА_1 від 20.01.2025, вбачається, що державним виконавцем Полонського ВДВС було складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 19.12.2017 по 2024 рік та визначено її розмір станом на 21.10.2024.

З відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області № 4543/6.2-25/вх.Б-442-25 від 18.03.2025 про розгляд звернення ОСОБА_1 вбачається, що останній до Управління з приводу дії державного виконавця Полонського ВДВС по складанню розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 19.12.2017 по 31.08.2024 звернувся 20.02.2025.

Враховуючи, що дії державного виконавця з нарахування заборгованості носили тривалий характер, виходячи з дати надання відповіді на звернення скаржника Полонським ВДВС (21.01.2025) та дати звернення ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області (20.02.2025), крайнім терміном, коли скаржник мав можливість та повинен був достовірно дізнатися про порушення своїх прав є 20.02.2025. З цього часу ОСОБА_1 мав альтернативний вибір щодо оскарження дій державного виконавця як до суду так і до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області.

Відтак, виходячи з матеріалів скарги, саме з 20.02.2025 розпочався процесуальний строк, передбачений п.а ч. 1 ст. 449 ЦПК України для подачі ОСОБА_1 скарги на дії державного виконавця Полонського ВДВС, який закінчився 03.03.2025 (перенесення останнього дня строку з вихідного дня 02.03.2025).

З матеріалів справи вбачається, що зі скаргою ОСОБА_1 звернувся до суду 02 червня 2025 року.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 мав звернутись зі скаргою на дії державного виконавця до 03.03.2025 включно, однак звернувся 02.06.2025, тобто з пропуском строку, установленого п.а ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

За правилами статей 120, 122, 127 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, установлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом установлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч.2 ст. 449 ЦПК України пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.

У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду (абз.2 ч. 2 ст. 449 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок по застосуванню статті 449 ЦПК України та вказано, що «такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи».

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

За змістом ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку для подання скарги на дії державного виконавця.

Обставиною, на яку ОСОБА_1 посилається, як на підставу для поновлення йому пропущеного строку, є його звернення до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області та отримання відповіді від вказаного органу простою кореспонденцією 01.05.2025, подану ним скаргу ухвалою Полонського районного суду від 12.05.2025 було повернуто у зв`язку з недоліками.

На підставі зазначеного позивач просить визнати причини пропуску строку звернення до суду зі скаргою поважними.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 та ч. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право вибору сторони виконавчого провадження щодо порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби.

При цьому, звернення сторони до вищестоящого органу зі скаргою є альтернативним способом захисту своїх прав.

Зазначена скаржником в поданій скарзі обставина, а саме оскарження дій державного виконавця Полонського ВДВС до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області, носить суб`єктивний характер, оскільки пов`язана з обраним способом порядку оскарження таких дій та не має відношення до прав або можливостей звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Крім того, ОСОБА_1 допущено тривалий пропуск строку подачі скарги та не надано жодного доказу на підтвердження отримання відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області саме 01.05.2025 (наприклад, поштовий конверт).

Будь-яких інших підстав для поновлення строку подачі скарги та доказів на їх підтвердження в даному конкретному випадку виходячи з обставин справи скаржником не зазначено та не подано.

На підставі викладеного суд визнає наведені скаржником причини пропуску строку звернення до суду неповажними тож подана ним скарга відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 449 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись наведеним, ст.ст.126, 259-261, 449, 353, 354 ЦПК України суддя, -

постановив:

Cкаргу ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Особа, яка подала скаргу, боржник ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Стягувач ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області, , місцезнаходження: 43315602, місцезнаходження: вул..Тернопільська, 13/2 м.Хмельницький поштовий індекс 29000.

Державний виконавець, дії якого оскаржуються: державний виконавець Полонського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сідорський Віталій Тимофійович, місцезнаходження: вул. Героїв Майдану, 6 м. Полонне Шепетівського району Хмельницької області поштовий індекс 30501.

Суддя: