Справа №377/426/25
Провадження №2/377/327/25
18 червня 2025 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання Федорчук Г.В., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом,-
09 травня 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 368, 372, 1217, 1223, 1226, 1261, 1269 ЦК України, просить визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , набутої у спільну сумісну власність на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03 листопада 1999 року державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 3323, право спільної сумісної власності на яку 11 листопада 1999 року було зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації Київської області в реєстровій книзі № 9 за реєстровим № 456/418, що залишилася як спадок після смерті його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 08 лютого 1997 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому Київської області, Україна між позивачем, ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, актовий запис за № 23. Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У відповідності до договору купівлі-продажу, посвідченого 03 листопада 1999 року державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 3323, ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 придбали у спільну сумісну власність однокімнатну квартиру за АДРЕСА_2 . 11 листопада 1999 року право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано в Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації, в реєстровій книзі № 9, за реєстровим № 456/418. ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Бурлача Балка Одеського району, Одеської області загинув син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 31.12.2024 за заявою позивача, поданою у порядку та строки, визначені законом, державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. було зареєстровано спадкову справу, номер у Спадковому реєстрі 73480241, номер у нотаріуса 106/2024, спадкодавець ОСОБА_3 . Після смерті сина ОСОБА_3 постало питання прийняття та оформлення спадщини, яка залишилася після його смерті, до якої входить його доля /частка/ у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , розмір якої за його життя між ним та позивачем не був визначений. При зверненні до державного нотаріуса з питання подальшого оформлення спадщини, до складу якого входить доля (частка) сина сторін ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності у вищевказаній квартирі, позивачу повідомили, що він не зможе оформити своє право на спадщину, яка залишилася після смерті сина ОСОБА_3 , так як в договорі купівлі-продажу від 03.11.1999 не було визначено розмір частки/долі/ кожного з них, як співвласників під час набуття даної квартири у спільну сумісну власність, в тому числі і сина сторін ОСОБА_3 , на підставі чого державним нотаріусом 23.04.2025 за № 147/02-31 було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Внаслідок цього позивач позбавлений можливості належним чином у встановленому законом порядку посвідчити своє право на спадщину після смерті його сина та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на його частку у вищевказаній квартирі, так як під час її отримання у власність згідно договору купівлі-продажу від 03.11.1999 не були визначені частки кожного з співвласників, в тому числі і спадкодавця ОСОБА_3 .. Враховуючи вищенаведені обставини з метою визначення розміру частки спадкодавця ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно та визнання за ним, як спадкоємцем за законом, права власності на його частку в порядку спадкування, позивач змушений звернутися з даною позовною заявою до суду (а. с. 3-7).
Ухвалою судді від 23 травня 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18 червня 2025 року. Вказаною ухвалою судді за клопотанням позивача було витребувано із Славутицької державної нотаріальної контори копію спадкової справи номер у Спадковому реєстрі 73480241, номер у нотаріуса 106/2024, спадкодавець ОСОБА_3 (а. с. 53-55).
Ухвалою суду від 18 червня 2025 року приєднано до матеріалів справи належним чином завірену копію спадкової справи номер у Спадковому реєстрі 73480241, номер у нотаріуса 106/2024, спадкодавець ОСОБА_3 , яка надійшла на виконання ухвали судді від 23 травня 2025 року (а. с. 86).
Позивач в призначене підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлений належним чином, до суду подав заяву, в якій просив підготовче засідання проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити (а. с. 84).
Відповідач в призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, до суду подала заяву, в якій просила підготовче засідання проводити за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила їх задовольнити (а. с. 83).
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.
Як вбачається з частини першої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 08 лютого 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому, копія якого долучена до матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 08 лютого 1997 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 08 лютого 1997 року зроблено запис за № 23. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_5 , дружині ОСОБА_5 (а. с. 8).
Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 17 грудня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому, копія якого долучена до матеріалів справи (а. с. 11).
Відповідно до договору купівлі-продажу серії АВЕ № 230212, посвідченого 03 листопада 1999 року державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 3323, копія якого знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , від імені якого діяв ОСОБА_1 , набули у спільну сумісну власність квартиру номер АДРЕСА_2 (а. с. 13).
Право особистої власності на квартиру АДРЕСА_2 Добринінського кварталу зареєстровано 11 листопада 1999 року Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 і записано в реєстрову книгу № 9 за реєстровим № 456/418 ( а. с. 13).
Відповідно до пункту 10 частини 1 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 у Київській області утворено Вишгородський район (з адміністративним центром у місті Вишгород) у складі територій Вишгородської міської, Димерської селищної, Іванківської селищної, Петрівської сільської, Пірнівської сільської, Поліської селищної, Славутицької міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 06 вересня 2024 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копія якого знаходиться в матеріалах справи (а. с. 9).
Як вбачається із спадкової справи №106/2024, відкритої щодо майна померлого ОСОБА_3 , копія якої надійшла до суду на виконання ухвали судді від 23 травня 2025 року, 31 грудня 2024 року за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом після смерті сина ОСОБА_3 державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа за номером 106/2024 (номер в Спадковому реєстрі 73480241). Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 79621255 від 31.12.2024, померлий ОСОБА_3 за життя заповіту не залишив. Відповідно до інформації Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 15-08/132 від 31.01.2025, за даними Реєстру Славутицької територіальної громади станом на день смерті ОСОБА_3 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 19.11.1999 по теперішній час; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 19.11.1999 по теперішній час. Померлий ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за вищевказаною адресою з 28.01.2021 по 06.09.2024 (знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю). 23 квітня 2025 року до Славутицької державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до постанови державного нотаріуса Славутицької державної нотаріальної контори № 147/02-31 від 23.04.2025 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 після смерті його сина ОСОБА_3 на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що частка померлого у вказаному майні не визначена (а. с. 10, 12, 60-80).
Як вбачається із Звіту про оцінку майна, складеного 01 травня 2025 року ФОП ОСОБА_7 , ринкова вартість однокімнатної квартири загальною площею 39,1 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 складає 250 045,00 гривень без ПДВ (а. с. 19-46).
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 Цивільного процесуального України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Із змісту позовної заяви вбачається, що відсутність визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на квартиру позбавляє можливості позивачу отримати свідоцтва про право на спадщину за законом у позасудовому порядку, що підтверджено постановою державного нотаріуса Славутицької державної нотаріальної контори № 147/02-31 від 23.04.2025 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, позивач звернувся до суду із метою захисту свого спадкового права.
Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Як вбачається з приписів статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини першої статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Таким чином, спадкоємцями першої черги відповідно до статті 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_3 є його батьки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
З матеріалів спадкової справи №106/2024, відкритої щодо майна померлого ОСОБА_3 , видно, що ОСОБА_2 24 грудня 2024 року подала заяву до Славутицької державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини, яка залишилася після смерті сина ОСОБА_3 ( а.с. 61).
Згідно зі статтею 224 Цивільного кодексу Української РСР (який діяв на час виникнення права власності на спірну квартиру) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі статтею 227 Цивільного кодексу Української РСР (який діяв на час виникнення права власності на спірну квартиру) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Як вбачається зі змісту статті 112 Цивільного кодексу Української РСР (який діяв на час виникнення права власності на спірну квартиру), майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).
Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Статтею 368 Цивільного кодексу України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із частинами першою, другою статті 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Виходячи з наведених норм матеріального права, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 на час набуття її у власність належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03 листопада 1999 року державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 3323.
За відсутності домовленостей між співвласниками щодо розміру частки кожного з них у спільному майні законом презюмується рівність часток співвласників у праві спільної сумісної власності.
У зв`язку з цим правильним є застосування принципу рівності часток співвласників при визначенні часток у спільній сумісній власності, які не визначені за домовленістю співвласників або законом.
Таким чином, частка співвласника нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , становить одну другу її частку.
За змістом частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 570/997/19, для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 Цивільного кодексу України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.
Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 Цивільного кодексу України). Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.
Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 , який є батьком ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і спадкоємцем першої черги за законом, прийняв у встановленому законом порядку спадщину, матір ОСОБА_3 ОСОБА_2 відмовилася від прийняття спадщини в установленому законом порядку, інші спадкоємці відсутні, нотаріус не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що невизначена частка спадкодавця ОСОБА_3 в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , то необхідно визнати право власності за позивачем на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що залишилася як спадок після смерті його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом.
За змістом частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в сумі 1 250,23 гривень.
Позивач ОСОБА_1 в поданій до суду заяві просив судові витрати по оплаті судового збору з відповідача ОСОБА_2 на його користь не стягувати.
За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 625,12 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, з відповідача на користь позивача не стягується.
На підставі викладеного, керуючись статтями 200, 258, 263-265 ЦПК України, -
Позов задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , набутої у спільну сумісну власність на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03 листопада 1999 року державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 3323.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 18 червня 2025 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька