Житомирський апеляційний суд
Категорія 71 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

04 червня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Коломієць О.С., Павицької Т.М.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі клопотання ОСОБА_1 про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи у цивільній справі № 295/13575/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки і піклування Житомирської міської ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 03 червня 2024 року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернувся з даним позовом, в якому просив визнати його батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести зміни до актового запису про народження № 1857 від 02 липня 2016 року, а саме вказати батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 03 червня 2024 року позов задоволено повністю та вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Під час апеляційного розгляду відповідачка в обґрунтування доводів апеляційної скарги заявила клопотання про призначення у даній справі судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, проведення якої доручити експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (04119, вул. Джонса Ґарета, 5, м. Київ).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року клопотання було задоволено і з метою підтвердження чи спростування біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 призначено вказану вище судову експертизу.

Згідно повідомлення Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 28 березня 2025 року № СЕ-19/111-25/4949-БД молекулярно-генетичну експертизу виконати неможливо, у зв`язку із тим, що для відбору біологічних зразків ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_3 не з`явились.

Після відновлення провадження по справі надійшли додаткові пояснення відповідачки із клопотанням про повторне направлення матеріалів справи для проведення судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи із обгрунтуванням неможливості прибуття її та дитини для проведення такої експертизи в попередньо обувмовлений час.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Чайковська Р.А. у задоволенні клопотання просила відмовити.

Відповідач ОСОБА_1 у звязку із задоволенням її попереднього клопотання про проведення судового розгляду у режимі відеоконференції на зв`язок не вийшла, причини неможливості прийняття участі у судовому засіданні не повідомила.

Дослідивши та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання про повторне призначення судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» у справі Калачева проти Російської Федерації зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства («Kalacheva v. Russia», заява № 3451/05, пункт 34, рішення ЄСПЛ від 07 травня 2009 року).

Відповідно до вимог частини 1 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, та сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно положень частини 3 статті 103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом (частина 4 статті 103 ЦПК України).

За приписами частини 5 статті 103 ЦПК України учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Відповідно до частини 1 статті 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 червня 2009 року №5 роз`яснив судам, що для з`ясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Отже, аналіз зазначених норм свідчить про те, що судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Колегія суддів наголошує, що під час розгляду справи у суді першої інстанції призначалася судово-генетична експертиза, на яку відповідач неодноразово не зявлялася, мотивуючи не належним її повідомленням про час та дату проведення експертизи.

Апеляційним судом також було вжито усіх належних процесуальних заходів з метою проведення судово-генетичної експертизи та забезпечення участі відповідачки разом із дитиною у її проведенні.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 523/4928/17 суд підкреслив, що застосування наслідків ухилення від участі в експертизі можливе лише після постановлення ухвали про її призначення та підтвердження факту ухилення особи. Ухиленням вважаються умисні дії, які унеможливлюють проведення експертизи.

У справі № 587/2553/18, розглянутій Верховним Судом 10 лютого 2021 року суд зазначив, що відповідно до статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів або від іншої участі в експертизі, суд може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Отже, відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідачка не довела наявність поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися разом із дитиною до експертної установи для забору відповідних зразків її та дитини. Вказані дії та бездіяльність відповідачки, призвели до неможливості проведення експертизи, та надають підстави суду визнати факт та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від позивача (стаття 109 ЦПК України).

Посилання ОСОБА_1 у додаткових поясненнях та клопотанні на ту обставину, що 27 березня 2025 року о 09 год. 30 хв. була оголошена повітряна тривога у м. Києві, Київській області та низці областей, що унеможливило її можливість прибути на експертизу, є безпідставним, оскільки як вбачається Офіційної карти повітряних тривог та статистики повітряних тривог дійсно 27 березня 2025 року у місті Києві о 09:10 год. була оголошена повітряна тривога, яка закінчилась о 09:25 годин.

Отже, повітряна тривога у зазначений день та час тривала 15 хвилин, що не позбавляло відповідачку з`явитись до експертної установи для відібрання біологічних зразків після закінчення повітряної тривоги, яка була призначена з 09:30 годин до 10:30 годин 27 березня 2025 року.

Крім того, ОСОБА_1 не надано взагалі жодного доказу того, що вона зазначеного дня приїздила до міста Київ з метою явки до експертної установи.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Встановлено, що за клопотанням ОСОБА_1 для можливості прийняття участі у судовому розгляді апеляційним судом було ухвалено проведення засідань з її участю в режимі відеоконференції.

Проте, відповідачка двічі на зв`язок в режимі відеоконференції не виходила, про причини немождливості прийняти участь не повідомляла, на телефонні дзвінки не відповідала, що свідчить про затягування судового процесу та зловживання процесуальними правами.

Апеляційний суд наголошує, що розгляд справи розпочато судом першої інстанції ще у грудні 2022 року, дії відповідачки мають всі ознаки зловживання процесуальними правами.

ОСОБА_1 неодноразово подавала необгрунтовані клопотання з очевидною метою затягнути судовий розгляд, що суперечить принципам добросовісності та процесуальної економії.

Колегія суддів наголошує, що неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року заява №36655/02, у справі «Смірнов проти України»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 року у справі «Красношапка проти України»).

У постанові Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі № 214/4338/22 підкреслюється, що суди зобов`язані забезпечувати справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд цивільних справ. Порушення цих принципів може свідчити про недотримання верховенства права та порушення прав учасників процесу.

При таких обставинах, враховуючи досліджені матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що правових підстав для задоволення клопотання відповідачки про повторне направлення матеріалів справи до експертної установи для проведення судової експертизи не убачається.

Керуючись ст. ст. 103, 104, 252, 259, 260, 261, 374 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повторне призначення судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи у цивільній справі № 295/13575/22 відмовити.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст ухвали складено: 05 червня 2025 року.