Справа № 753/353/25
Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Губаненка Юрія Петровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року, ухвалене в м. Києві о 15 год. 23 хв. у складі судді Колесника О.М., повний текст якого складений 17 березня 2025 року, у справі № 753/353/25 за заявою ОСОБА_1 до Київської міської ради, П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. Зазначала, що в 1993 року вона познайомилась з ОСОБА_2 та після смерті його матері вони з 1999 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом проводили дозвілля, турбувались одне про одного. Вони провели ремонтні роботи і проживали в квартирі, що належала матері ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 мав надлишкову вагу близько 156 кг та низку пов`язаних з цим хвороб. У вересні 2013 року після ампутації ноги ОСОБА_2 отримав інвалідність, а в 2015 році після повторного проходження МСЕК отримав інвалідність другої групи довічно. В 2015 році йому було встановлено протез і він почав ходити, але після падіння в 2018 році ОСОБА_2 вже був прикутий до ліжка. Вказувала, що вона постійно знаходилась поруч з ним, доглядала за ним, купувала всі необхідні речі, продукти харчування, медичні препарати, готувала їжу і годувала ОСОБА_2 . В 2014 році вони разом за їх спільні кошти придбали автомобіль, який був оформлений на неї. Таким чином, вони спільно проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу до смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона поховала свого чоловіка, отримала з цього приводу всі необхідні документи, але звернувшись до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої був померлий ОСОБА_2 , як спадкоємиця 4 черги, вона отримала відмову з рекомендацією звернутись до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. З урахуванням викладеного заявник ОСОБА_1 просила встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 16 лютого 2024 року

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року в задоволеннізаяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Губаненко Ю.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що висновок суду, що заявником не доведено суду належними і допустимими доказами факту спільного проживання, наявності єдиного сімейного бюджету і його спільного витрачання (користування), ведення спільного господарства однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з січня 2004 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу не відповідає обставинам справи оскільки суд не надав оцінку доказам у їх сукупності та достатності. Суд першої інстанції вибірково посилаючись на докази, не звернув увагу, що саме сукупність доказів має суттєве значення для встановлення факту спільного проживання. Зазначає, що ОСОБА_1 для доведення факту спільного проживання до заяви додала докази, які підтверджують факт її спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без укладення шлюбу та ведення спільного господарства, піклування одне про одного. Відхиляючи покази свідків та зазначивши, що свідки в квартирі перебували епізодично і не можуть підтвердити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції не звернув увагу на те, що свідок ОСОБА_3 є сусідкою ОСОБА_2 та свідчила, зокрема, про те, що знала останнього з дитинства і підтверджувала факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1999 року постійно по день його смерті проживали в квартирі останнього. Повідомила що ОСОБА_2 завжди представляв ОСОБА_1 , як дружину, ОСОБА_1 купувала продукти, готувала їжу, піклувалась про ОСОБА_2 . Також повідомила, що їй було відомо про хворобу ОСОБА_2 та вона була обізнана, що подружжям було придбано автомобіль для полегшення пересування інваліда та вирішення інших побутових проблем сім`ї. Суд повинен був не безпідставно відхилити такі показання, а з огляду на їх сукупність перевірити цей факт, зокрема врахувавши світлини подружжя де ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в одному приміщенні, співставити факти, що ОСОБА_1 перебувала в цій квартирі на момент смерті ОСОБА_2 , повідомляла державні органи, отримувала необхідні довідки, здійснювала поховання та інше. Аналогічні показання надавались іншими свідками. Всі вони досить тривалий час знали це подружжя, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали спільно близько 25 років. Свідки є на світлинах спільно з подружжям їм знайомі обставини життя подружжя. Відтак, вважає, що підстав для неприйняття показів свідків у суду не було. Крім цього суд зазначаючи, що наявний в матеріалах справи договір про надання туристичних послуг від 10.09.2007 року та путівка від 20.09.2007 року на відвідування Чехії та Польщі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 містить лише підпис ОСОБА_2 і не є належним доказом отримання туристичних послуг саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не звернув увагу на те, що в договорі міститься інформація, що туристичні послуги надаються сім`ї з двох чоловік одна з них ОСОБА_1 , а також на ОСОБА_1 на вказані в договорі дати оформлено міжнародну страховку. Ця страховка оформлена і оплачена ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , що також доводить про спільність бюджету та спільне проведення відпочинку. Надаючи оцінку таким доказам як довіреність на отримання спеціальних засобів пересування інваліда, суд звернув увагу лише на різні адреси реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Однак, спільна реєстрація місця проживання осіб не вказує на факт, що особи проживають як чоловік та жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Суд першої інстанції не дослідив ту обставину, що підписи в накладних вчинялись ОСОБА_1 , саме вона отримувала інвалідне крісло і до того ж з використанням вже придбаного автомобіля. Крім цього, поза увагою суду залишився той факт, що ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_2 у зареєстрованих шлюбах не перебували, а повідомлення про смерть ОСОБА_2 було зроблено ОСОБА_1 , яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, сукупність наданих доказів, показання свідків, тривалість відносин, ведення спільного господарства, підтверджені факти піклування одне про одного дають підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 . При цьому, суд, маючи сумніви у достатності доказів, повинен був додатково витребувати інші докази у заявниці. Суд першої інстанції при розгляді заяви не тільки не дослідив докази у їх сукупності, а ще й фактично обмежив заявника у можливості спростувати позицію суду про недостатність поданих доказів.

Могильчук І.Є., яка діє в інтересах Київської міської ради, подала відзив на апеляційну скаргу. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів представника ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Губаненко Ю.П. апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

Представники Київської міської ради, П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та його матір ОСОБА_4 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних долях, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 05.05.1998 року (а.с. 31).

У вказаній квартирі був зареєстрований ОСОБА_2 з 08.12.1977 року і по 19.02.2024 року, про що вказано у його паспорті (а.с.16-18). Вказані обставин також містяться і в довідці №1387/26 від 13.08.2024 року відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації (а.с.50).

Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 була зареєстрована з 29.10.1981 року по 31.10.2018 року за адресою: АДРЕСА_2 , а з 31.10.2018 року по теперішній час - за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 19-24).

Після огляду 17.12.2015 року комісією МСЕК ОСОБА_2 була встановлена 2 група інвалідності загального захворювання довічно (а.с. 41-42; 47-48).

За змістом видаткової накладної №РН-0004551 від 21.11.2014 року одержувач ОСОБА_2 отримав від постачальника ПАТ «Завод «Артемзварювання» крісло-колісне (коляска) вартістю 6 301,00 грн., при цьому в графі «отримав» вказано прізвище « ОСОБА_2 » та проставлено підпис (а.с. 52). Аналогічні відомості містяться і в акті прийому-передачі технічних та інших засобів реабілітації (колясок інвалідних) від 21.11.2014 року (а.с. 53).

Як вбачається з копії довіреності від 11.04.2014 року ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , довіряє ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , отримувати в органах соціального захисту засоби для його пересування (а.с.32). Тобто, в даній довіреності ОСОБА_2 вказує своє місце проживання: АДРЕСА_1 , а місце проживання заявниці ОСОБА_1 , зазначає АДРЕСА_2 , тобто відмінне від свого.

За змістом копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , який був виданий 13.06.2014 року, місцем проживання ОСОБА_1 вказано адресу: АДРЕСА_2 (а.с. 62).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер від хронічної ішемічної хвороби серця, його тіло було виявлено в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с.33-38; 44).

Як стверджували в судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 , в 1993 року вона познайомилась з ОСОБА_2 та після смерті матері останнього прийняли рішення проживати спільно. Тому з 1999 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом проводили дозвілля. Вони провели ремонтні роботи і проживали в квартирі, що належала матері ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 мав надлишкову вагу близько 156 кг та низку пов`язаних з цим хвороб. У вересні 2013 року після ампутації ноги ОСОБА_2 отримав інвалідність, а в 2015 році після повторного проходження МСЕК отримав інвалідність другої групи довічно. В 2015 році йому було встановлено протез і він почав ходити, але після падіння в 2018 році ОСОБА_2 вже був прикутий до ліжка. ОСОБА_1 постійно знаходилась поруч з ним, доглядала за ним, купувала всі необхідні речі, продукти харчування, медичні препарати, готувала їжу і годувала ОСОБА_2 . В 2014 році вони разом за їх спільні кошти придбали автомобіль, який був оформлений на ОСОБА_1 . Таким чином, вони спільно проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу до смерті ОСОБА_2 , яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 поховала свого чоловіка, отримала з цього приводу всі необхідні документи, але звернувшись до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої був померлий ОСОБА_2 , як спадкоємиця 4 черги, вона отримала відмову з рекомендацією звернутись до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 пояснили, що знають заявника і померлого тривалий час, після смерті матері ОСОБА_2 вони разом проживали в її квартирі, ОСОБА_1 турбувалась за станом здоров`я ОСОБА_2 , разом вони проводили вільний час, ОСОБА_2 називав заявницю дружиною, разом купували деякі товари.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Частиною 4 ст. 315 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1259 ЦК України визначена, що черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині.

Пунктом 9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, судам роз`яснено, що при встановленні судами факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до дня смерті (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати положення статті 3 Сімейного кодексу України, відповідно до якої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а також те, що сім`я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99).

У п. 6 рішення від 03.06.1999 № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 21, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справа про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із даною заявою, ОСОБА_1 зазначала, що вона проживала разом із померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 однією сім`єю з 1999 року та до дня смерті останнього, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом проводили дозвілля, піклувалися одне про одного.

На підтвердження факту проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 однією сім`єю з 01 січня 2004 року і до дня смерті останнього до заяви долучено лист завідуючої Київської 15-ої державної нотаріальної контори від 21 березня 2024 року №1308/02-14, наданий у відповідь на заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 7 від 19 лютого 2024 року, копію запиту завідуючої Київської 15-ої державної нотаріальної контори від 21 березня 2024 року №1307/02-14, копію витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №76309451 від 21 березня 2024 року, копії довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 1387/26 від 13 серпня 2024 року, копії свідоцтва про право власності на житло від 05 травня 1998 року та технічного паспорту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , копію письмової довіреності ОСОБА_2 від 11 квітня 2014 року на уповноваження ОСОБА_1 отримувати в органах соціального захисту засоби для пересування ОСОБА_2 згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1740, копії направлення на судово-медичне дослідження від 16 лютого 2024 року, лікарського свідоцтва про смерть № 010-739 від 19 лютого 2024 року, листа Святошинської окружної прокуратури м. Києва від 19 лютого 2024 року № 131КП698 про можливість видачі ОСОБА_1 тіла ОСОБА_2 , довідки про причину смерті № 010-739 від 19 лютого 2024 року, копію договору-замовлення на організацію та проведення поховання № 25.22569 від 20 лютого 2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та Ритуальною службою СКП «Спецкомбінат ПКПО», довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0438521 від 17 грудня 2015 року, видаткової накладної № РН-0004551 від 21 листопада 2014 року та акту прийому-передачі технічних та інших засобів реабілітації (колясок інвалідних) від 21 листопада 2014 року, копії міжнародного страхового договору № МІ 125337 від 10 вересня 2007 року та договору про надання туристичних послуг від 10 вересня 2007 року, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . путівки № 47 від 20 вересня 2007 року та копії фотокарток (а.с. 27-31, 32, 34, 35, 36, 38, 39-40, 41-42, 43, 44, 45, 49, 50, 52, 53, 55, 60, 67, 62, 69, 54, 56-59, 61, 63, 65-66, 68,).

Також, за клопотанням представника заявниці у судовому засіданні 05 березня 2025 року було допитано ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у якості свідків, які пояснили, що знають заявника і померлого тривалий час, після смерті матері ОСОБА_2 вони разом проживали в її квартирі, ОСОБА_1 турбувалась за станом здоров`я ОСОБА_2 , разом вони проводили вільний час, ОСОБА_2 називав заявницю дружиною, разом купували деякі товари.

Разом з тим, вказані документи та покази свідків не можуть бути визнані належними, достовірними та достатніми доказами на підтвердження того, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до його смерті.

Надані копії документів не свідчать про факт спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , тим більше щонайменше 5 років до його смерті.

Так, за змістом видаткової накладної №РН-0004551 від 21.11.2014 року одержувач ОСОБА_2 отримав від постачальника ПАТ «Завод «Артемзварювання» крісло-колісне (коляска) вартістю 6 301,00 грн., при цьому в графі «отримав» вказано прізвище « ОСОБА_2 » та проставлено підпис (а.с. 52). Аналогічні відомості містяться і в акті прийому-передачі технічних та інших засобів реабілітації (колясок інвалідних) від 21.11.2014 року (а.с. 53).

Як вбачається зі змісту копії письмової довіреності від 11.04.2014 року, ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , довіряє ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , отримувати в органах соціального захисту засоби для його пересування (а.с. 32). Тобто, в даній довіреності ОСОБА_2 вказує своє місце проживання: АДРЕСА_1 , а місце проживання заявниці ОСОБА_1 , зазначає АДРЕСА_2 , тобто відмінне від свого.

Наявний в матеріалах справи договір про надання туристичних послуг від 10.09.2007 року (а.с. 60; 67) та путівка від 20.09.2007 року на відвідування Чехії та Польщі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не є належним доказом спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу не менш як п`ять років до дня смерті останнього.

Також надані фотографії не містять дати або періоду відображення певних обставин.

Покази свідків не є належними та достатніми доказами для підтвердження факту спільного проживання заявниці із ОСОБА_2 , оскільки вони не підтверджені належними письмовими доказами.

Під час розгляду справи фактично заявницею та її представником доводився факт догляду ОСОБА_1 за ОСОБА_10 до моменту його смерті та її допомога по домашньому господарству, проте факт догляду не свідчить про проживання заявниці та ОСОБА_2 саме однією сім`єю, в розумінні статті 3 СК України.

Крім того, заявницею та її представником не було доведено, а судом не було встановлено під час розгляду справи, що заявниця із ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільні витрати, купували майно для спільного використання, мали взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, оскільки ОСОБА_1 не було надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження спільного проживання із спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору та фактично зводяться до переоцінки доказів.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Судом було надано належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апеляційної скарги по суті зводяться до необхідності здійснити їх переоцінку.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 294, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Губаненка Юрія Петровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 23 червня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді