КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/3521/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4583/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.

при секретарі Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Машкевич К.В.,-

встановив:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

ОСОБА_1 просив визнати недійсною заяву про відмову від спадщини за законом на користь ОСОБА_2 , що відкрилася після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла донька позивача - ОСОБА_4 .

Спадокємцями першої черги після її смерті є позивач, його дружина ОСОБА_3 та донька померлої - ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 зазначає, що він та його дружина, не усвідомлюючи наслідків, написали заяву про відмову від прийняття спадщини за законом на користь ОСОБА_2 .

Враховуючи, що відповідач має намір реалізувати квартиру, не потурбувавшись про своїх п`ятьох дітей, позивач вважає за необхідне відкликати заяву про відмову від спадщини та просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає не задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог. Суд зазначив, що зміна позиції ОСОБА_1 щодо відмови від спадщини, викликана наркозалежністю ОСОБА_2 та турботою про її дітей, своїх онуків, не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання такої відмови недійсною.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла донька позивача та третьої сооби ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

За заявою ОСОБА_2 19 лютого 2013 року Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 230/2013.

19 лютого 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 .

Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначав, що він та його дружина не усвідомлювали наслідків заяви про відмову від спадщини за законом після смерті дочки. ОСОБА_2 має суттєві проблеми із вживанням наркотиків та має намір реалізувати квартиру, не потурбувавшись про своїх п`ятьох дітей.

Відповідно доч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст.1272 ЦК України заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини

За ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом, а спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Згідно ч. 5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Це відповідно: вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; вчинення правочину під впливом помилки; вчинення правочину під впливом обману; вчинення правочину під впливом насильства; вчинення правочину під впливом тяжкої обставини.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так, до матеріалів справи долучено копію спадкової справи № 230/13 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Згідно копії заяви від 19 лютого 2013 року ОСОБА_1 відмовився від спадкового майна після смерті ОСОБА_4 на користь відповідача - ОСОБА_2 .

Зі змісту заяви вбачається, що позивачу роз`яснено зміст ст. 1269 ЦК України про можливість відкликання заяви про відмову від спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 зазначив, що підписуючи заяву про відмову від прийняття спадщини, він не усвідомлював їх наслідків.

Так, для підтвердження неусвідомлення ОСОБА_1 наслідків своїх дій до суду необхідно надати належні докази на підтвердження відсутності у позивача розуміння характеру та наслідків своїх дій на момент їх вчинення. Такими доказами можуть бути медичні чи експертні висновки.

Верховний Суд у постанові від 01 червня 2023 року у справі № 696/220/21 зробив висновок про те, що для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Колегією суддів встановлено, що ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 не заявляв клопотання про призначення у справі судово-психіатричної експертизи, результат якої підтвердив або спростував би посилання позивача на неусвідомлення своїх дій під час підписання заяви. Подана апеляційна скарга вказаної вимоги також не містить.

До матеріалів справи не долучено жодних доказів на підтвердження того, що підписуючи заяву про відмову від спадщини від 19 лютого 2013 року ОСОБА_1 не усвідомлював своїх дій та їх наслідків.

Встановивши, що позивачем не доведено підстав, передбачених ст. ст. 225, 229-231 та 233 ЦК України, для визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач має суттєві проблеми із вживанням наркотиків та має намір реалізувати квартиру, колегія суддів оцінює критично, оскільки зміна думки щодо відмови від спадщини у зв`язку з поведінкою ОСОБА_2 (через тринадцять років після прийняття спадщини) не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання такої відмови недійсною.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 24 вересня 2024 року ухвалено з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382, 389 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 16 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко