Справа № 676/4271/25
Номер провадження 2-з/676/32/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Гладій Л.М., за участі секретаря судового засідання Сенчишеної Р.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кульчицького О.С. про забезпечення позову у цивільній справі № 676/4271/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янець-Подільської міської ради про визначення проживання місця дитини, -

В С Т А Н О В И В:

До Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа: Служба у справах дітей Кам`янець-Подільської міської ради про визначення проживання місця дитини.

Одночасно із позовом, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кульчицький О.С. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, яка надійшла на розгляд 16 червня 2025 року, шляхом вжиття заходів забезпечення позову про визначення місця проживання дитини шляхом заборони переміщення (виїзду) малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України та шляхом зобов`язання відповідача негайно повернути малолітнього сина до місця постійного проживання з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки невжиття таких заходів в подальшому може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

В обґрунтування заяви представник позивача посилається на те, що його довірителька ОСОБА_1 та відповідач, ОСОБА_2 проживали у незареєстрованому шлюбі. У період перебування у цивільному шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Через постійне домашнє насильство зі сторони ОСОБА_2 сторони розійшлись. Після припинення спільного проживання ОСОБА_1 не перешкоджала його спілкуванню з малолітнім сином, будь-як обмежень у спілкуванні чи перешкод йому не чинила. Малолітній син, ОСОБА_3 з моменту народження і до ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав із матір`ю. Однак, близько 10 год. 17.05.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач разом із двома своїми родичками, а саме його матір`ю, ОСОБА_4 та його бабусею, ОСОБА_5 (матір ОСОБА_4 ), силоміць відібрали малолітню дитину у матері ОСОБА_1 без будь-якої згоди чи рішення суду, при цьому повалили її на землю, продовжуючи видирати сина із її рук, висловлюючись в сторону нецензурною лайкою, погрозами, залякуванням. Всупереч плачу, криків та пручання дитини, батько ОСОБА_2 сів з ним в машину та поїхав у невідомому напрямку. Вказані дії викликали побоювання у ОСОБА_1 за свою безпеку та безпеку дитини, спричинили емоційну невпевненість та нездатність захистити себе та завдали шкоду психічному здоров`ю матері та дитини, про що було повідомлено місцеву поліцію, внаслідок чого порушено кримінальне провадження, передбачене ст.125 КК України. З моменту відібрання малолітньої дитини у матері, ОСОБА_2 не відповідає на її дзвінки, не відписує на повідомлення. Такі дії ОСОБА_2 свідчать про насильницьке відібрання малолітнього сина від матері з місця його постійного проживання з метою позбавлення матері можливості спілкуватися з дитиною. Дії ОСОБА_2 дають підстави вважати, що ним будуть здійснені перешкоди у виконанні рішення суду. Внаслідок таких дій відповідача, заявник вважає, що до винесення рішення суду він може переховувати дитину, змінюючи місце проживання дитини або вивезти малолітнього сина за кордон, оскільки має відстрочку від мобілізації з підстави наявності групи інвалідності III групи. Представник вважає, що шляхом відібрання дитини у батька та повернення сина до місця його постійного проживання з матір`ю, можна уникнути в майбутньому ускладнення або неможливості виконання рішення суду.

Вивчивши зміст заяви про забезпечення позову, додатків до неї та матеріали справи, приходжу до висновку про те, що вказана заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних права бо інтересів позивача за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з вимогами ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, також п.4 вказаної Постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Таким чином у ч.1 ст.150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 року (справа № 754/7569/21, провадження № 61-15886сво2) зазначено, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналіз вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст.149-150 ЦПК України застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Вказане узгоджується із правовою позицією викладеною в постанові Верховного суду від 27.03.2019 року у справі № 643/5842/16-ц.

Окрім цього, на території України введено воєнний стан, тому виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. (Абзац тринадцятий пункту 2-3 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 383 від 29.03.2022 року).

Таким чином, законодавчо визначено, що в умовах воєнного стану процедуру перетину кордону дитини спрощено з урахуванням найвищих інтересів дитини та з міркувань її безпеки, а заявник в свою чергу вимагає в супереч закону заборонити дітям в супроводі батька, який, до речі, не позбавлений батьківських прав відносно дітей, виїзд за кордон України на безпечну територію без її згоди, навіть, якщо на то буде реальна загроза життю дітей.

Крім того, відповідно до ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України. Пунктами 3,4 Правил визначені підстави виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку. Виїзд дитини з України здійснюється у супроводі обох батьків або у супроводі одного із батьків за згодою другого. Підпунктами 2-4 п.4 Правил визначені умови, за яких виїзд дитини здійснюється без згоди другого з батьків.

Що стосується другого способу забезпечення позову, а саме вимога негайно повернути малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до свого постійного місця проживання з матір`ю з адресою АДРЕСА_1 , то в даному випадку суд звертає увагу позивача та його представника на ст. 162 СК України «Правові наслідки протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місця проживання малолітньої дитини». Відповідно до положень цієї статті, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків змінить місце проживання дитини, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про повернення її за попереднім місцем проживання. Таким чином, якщо відбулася самовільна зміна місця проживання дитини одним із батьків, ефективним способом захисту іншого з них буде позов про негайне повернення дитини.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що обрані способи забезпечення позову шляхом заборони виїзду малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон України, а також вимога негайно повернути малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до свого постійного місця проживання з матір`ю з адресою АДРЕСА_1 не відповідають вимогам ст.150 ЦПК України, відтак у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кульчицького О.С. про забезпечення позову у цивільній справі № 676/4271/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янець-Подільської міської ради про визначення проживання місця дитини, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 7, 76, 77, 89, 129, ч.ч. 1, 2 ст.149, п.2, 6, ч.ч. 1, 10 ст.150, ст.ст.153, 260-261, 263, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кульчицького О.С. про забезпечення позову у цивільній справі № 676/4271/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янець-Подільської міської ради про визначення проживання місця дитини, слід відмовити - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.М.Гладій