Провадження № 2/521/1648/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року місто Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Ганошенка С.А.,

за участі секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

представника позивача адвоката Хижняк А.В.,

представника відповідача адвоката Туровця О.В.

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання відповідачки разом за місцем реєстрації зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання відповідачки разом за місцем реєстрації зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. Батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 24 квітня 2024 року син померлого, позивач по справі, звернувся до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Черненка І.П із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його батька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із чим було заведено спадкову справу № 72353408, номер у нотаріуса: 14/2024. 28 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Черненком І.П. було надано постанову про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, з якої вбачається, що відповідно до підпункту 2.2 пункту 2 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі - Порядок), при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту, крім випадків, передбачених підпунктом 2.5 цього пункту. За даними Спадкового реєстру було виявлено наявність заповіту, посвідченого Сьомою одеською державною нотаріальною конторою 21 червня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-2624 від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Одеська область, Ширяївський район, смт Ширяєве, місце зберігання заповіту: Одеський державний нотаріальний архів. Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 10 Розділу II Порядку, у разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. 24 квітня 2024 року до Одеського державного нотаріального архіву приватним нотаріусом було направлено запит «Про надання копії заповіту», відповідь на який було отримано 24 вересня 2024 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Одеська область, Ширяївський район, смт. Ширяєве, все майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати заповідав - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (відповідачка по справі, донька померлого, рідна сестра позивача). 24 квітня 2024 року приватним нотаріусом також було направлено запит до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради на отримання довідки з останнього місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та довідку з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію осіб у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідь на який отримано 30 травня 2024 року, в якій вбачається, що - місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на день його смерті були зареєстровані за однією адресою, а саме, в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 18 жовтня 2024 року до приватного нотаріуса надійшла заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 заява про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом: на квартиру під АДРЕСА_2 ; садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 та земельної ділянки, площею: 0,6 га, кадастровий номер: :01:001:2160. що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що залишились після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його батька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом: на квартиру під АДРЕСА_2 ; садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 та земельної ділянки, площею: 0,6 га, кадастровий номер: :01:001:2160, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_1 було відмовлено. Строк для прийняття спадщини після померлого батька сторін по справі сплинув 17.10.2024 року. Однак, на думку позивача, ОСОБА_2 , відповідачка по справі, до нотаріуса протягом строку не звернулася, а отже вважається такою, що спадщину за заповітом не прийняла. Додатково позивач повідомив суд, що ОСОБА_2 , яка хоч і зареєстрована за однією адресою із померлим батьком сторін по справі, однак не проживає на території України довготривалий час. Відповідачка проживає на території російської федерації. Наразі позивачу також відомо, що відповідачка проживає у чукотському адміністративному окрузі, рф. Таким чином, позивач вважає, що відповідачка втратила статус спадкоємця за заповітом, а тому просить визнати за ним право на спадкове майно за законом. У зв`язку із зазначеним, позивач змушений був звернутися до суду з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 04.12.2024 року провадження по справі відкрито в загальному позовному порядку та призначено підготовче судове засідання на 15.01.2025 року.

Ухвалою суду від 15.01.2025 року клопотання представника позивача адвокат Хижняк А.В. про витребування доказів задоволено. Витребувано у приватного нотapiyca Одеського мiського нотарiального округу Черненка І.П. належним чином завiрену копiю спадкової справи №14/2024, заведеної після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

07.02.2025 року на виконання ухвали на адресу суду надійшла належним чином завiрена копiя спадкової справи №14/2024, заведеної після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвалою суду від 27.02.2025 року клопотання представника позивача адвоката Хижняк А.В. про витребування доказів по цивільній справі № 521/18936/24 задоволено.

Витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України на в`їзд або виїзд з України:

- громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.01.2015 року по 27.02.2025 року ;

- громадянки російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.01.2015 року по 27.02.2025 року.

Ухвалою суду від 20.03.2025 року клопотання представника позивача адвоката Хижняк А.В. про витребування доказів по цивільній справі № 521/18936/24 задоволено.

Витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України на в`їзд або виїзд з України:

- громадянки російської федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.01.2015 року по 27.02.2025 року.

Відзиву від відповідача або її представника суду не надходило.

В підготовче судове засідання 21.05.2025 року з`явились: представник позивача адвокат Хижняк А.В. та представник відповідача адвокат Туровець О.В., які не заперечували проти закриття підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 21.05.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 17.06.2025 року.

В судове засідання 17.06.2025 року сторони з`явилися. Позивач та його представник адвокат Хижняк А.В., наполягають на задоволенні позову з підстав, що зазначені у ньому.

Представник відповідача адвокат Туровець О.В., проти позову заперечував, просить відмовити у його задоволенні. Додатково пояснив суду, що є онуком покійного ОСОБА_3 , проживав на момент смерті останнього з ним та своєю матір`ю, відповідачкою по справі, за однією адресою. Останні роки життя свого дідуся доглядав за ним, організував поховання, після чого продовжив проживання у тій же квартирі, де і зараз зареєстрований. Сім`я дядька, позивача по справі, не допомагала, тривалий час між спадкодавцем та позивачем існували напружені відносини. Між відповідачкою, її сином з позивачем склалися тривалі неприязні відносини, які послугували чисельним зверненням до правоохоронних органів зі скаргами та заявами з обох сторін. Просить у позові відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 18.04.2024 року, виданому відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 168).

24 квітня 2024 року син померлого, позивач по справі, звернувся до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Черненка І.П., із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його батька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із чим було заведено спадкову справу якої у спадковому реєстрі: 72353408, номер у нотаріуса: 14/2024 (а.с. 131).

Позивач по справі, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є сином покійного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується актовим записом № 684 від 26.03.1971 року, складеним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції (а.с. 137-138).

Відповідачка по справі, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є дочкою покійного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4 від 08.10.1965 року (а.с. 170).

Прізвище відповідачки було змінено з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » на підставі свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5 від 13.10.1990 року (а.с. 169).

Згідно довідки № П1-121120-ю/о від 30.05.2024 року покійний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 149-150).

Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відкрилася спадщина, яка складається з наступних об`єктів нерухомого майна:

-квартира під АДРЕСА_2 (а.с. 78-81);

-садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 76, 82);

-земельна ділянка, площею: 0,6 га, кадастровий номер: :01:001:2160. що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 76, 87).

Крім цього залишилися грошові кошти у ПАТ АБ «Південний» у сумі 24431,40 грн. (а.с. 147).

За даними Спадкового реєстру виявлено наявність заповіту, посвідченого Сьомою одеською державною нотаріальною конторою 21 червня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-2624 від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Одеська область, Ширяївський район, смт. Ширяєве, місце зберігання заповіту: Одеський державний нотаріальний архів. За змістом якого вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Одеська область, Ширяївський район, смт Ширяєве, все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати та на що він за законом буде мати право, заповідав - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 158, 167).

Вказаний заповіт виражає наміри спадкодавця, складений ним завчасно, не оспорювався і не був скасований самим спадкодавцем.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є громадянкою України, що підтверджується копією її паспорту НОМЕР_6 , виданого Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 03.06.1996 року (а.с. 171-172).

ОСОБА_2 направила приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Мкртчян З.А. заяву про прийняття спадщини за заповітом, датовану 26.08.2024 року, отриману приватним нотаріусом 21.10.2024 року (а.с. 165).

Вказана заява була направлена приватному нотаріусу Мкрчян З.А. поштовим відправленням 28.09.2024 року згідно трекінгу Нової пошти (а.с. 163).

21.10.2024 року приватний нотаріус Мкртчян З.А. направила заяву ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом за належністю приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Черненку І.П. (а.с. 164).

Така заява була прийнята приватним нотаріусом Черненком І.П. та було направлено повідомлення ОСОБА_2 про долучення заяви до матеріалів справи від 05.11.2024 року (а.с. 190).

Відповідно до підпункту 3.19 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року, № 296/5 (далі Інструкції), у редакції, чинній на час відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Підпунктом 3.20 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Інструкції факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується:

-витягом з реєстру територіальної громади;

-про реєстрацію місця проживання;

-іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо).

У відповідності до підпункту 3.21 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Інструкції своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява про прийняття спадщини подана ОСОБА_2 вчасно і у приватного нотаріуса за сукупністю обставин не було підстав для відмови у її прийнятті.

18 жовтня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Черненка І.П. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на зазначене спадкове майно (а.с. 159).

Постановою приватного нотаріуса Черненка І.П. від 28.10.2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно через наявність спадкоємця за заповітом (а.с. 160-161).

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого у статті 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Видача свідоцтва про право на спадщину відбувається у відповідності до ІІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Така позиція викладена у Постанові КЦС ВС від 20.03.2020 у справі № 360/2312/16-ц.

Суд критично оцінює надану відділом поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області відповідь від 14.11.2024 року, згідно якої правоохоронні органи дійшли до висновку про не проживання особи за адресою реєстрації зі слів голови ОСББ, що не може вважатися належним доказом (а.с. 46, 47).

Також суд критично оцінює надані публікації щодо роботи відповідачки у різні роки на території російської федерації, оскільки вказані обставини не мають відношення до предмету спору, а саме пересування ОСОБА_2 не є обмеженим.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_2 здійснювала періодичні виїзди на територію російської федерації, згідно даних Державної прикордонної служби України (а.с. 208).

Суд звертає увагу, що йдеться не про спадкування за законом з боку відповідачки, оскільки остання спадкує саме за заповітом, що виключає спадкування за законом.

Постанова Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року, № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», зокрема п. 1 ч. 1 вказаної Постанови передбачено: установити, що в умовах воєнного стану та протягом одного місяця з дня його припинення або скасування нотаріальні дії вчиняються з урахуванням таких особливостей (заборон): незавершені нотаріальні дії за зверненням особи, пов`язаної з державою-агресором, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2022 р. № 187 Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації (Офіційний вісник України, 2022 р., № 25, ст. 1272), зупиняються. У разі звернення такої особи за вчиненням нотаріальної дії нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у її вчиненні. Зазначені обмеження діють до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, та не поширюються на звернення юридичних осіб, визначених абзацами шостим і сьомим підпункту 1 пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України, та на нотаріальні дії щодо:

-засвідчення справжності підпису на заяві про вихід з громадянства Російської Федерації;

-видачі свідоцтва про право на спадщину;

-посвідчення заповіту військовополоненого;

-посвідчення правочину щодо відчуження акцій, паїв, часток у статутному капіталі або інших об`єктів цивільних прав, що засвідчують участь в юридичній особі, створеній та зареєстрованій відповідно до законодавства України, та/або засвідчення справжності підпису на документах, пов`язаних з таким відчуженням, за наявності рішення Кабінету Міністрів України про погодження такого відчуження.

Таким чином, навіть підтвердження факту громадянства російської федерації у відповідачки не зменшить обсягу прав на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (стаття 13 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України).

За загальним правилом кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 статті 12, частини 1, 6 статті 81 ЦПК України).

У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява № 4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30).

Отже перевіривши факти і обставини, якими сторони обґрунтовувала свої вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, установивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов до висновку про відмову в позові.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» («Brumarescu v. Romania», заява №28342/95, п. 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (див. рішення у справі «Парафія греко-католицької церкви в місті Люпені та інші проти Румунії» («Lupeni Greek Catholic Parish and others v. Romania», заява №76943/11, п. 123).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. наприклад рішення у справі «Кантоні проти Франції» («Сantoni v. France», заява №17862/91, п. 31-32; рішення у справі «Вєренцов проти України» («Vyerentsov v. Ukraine», заява №20372/11, п. 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (див. рішення у справі «S.W. проти Сполученого Королівства» («S.W. v. The United Kingdom», заява №20166/92, п. 36).

З урахуванням викладеного, надаючи правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд убачає доцільним зазначити наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

При розгляді справи суд має з`ясувати, чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у таких правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні правові висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечувати відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19). Аналогічної думки дійшов КЦС ВС у своїй Постанові від 31.05.2023 року по справі справа № 335/12292/19.

Оскільки, у даних правовідносинах є наявність спадкування за заповітом, при цьому цей заповіт не оскаржувався, не був визнаний не дійсним чи скасованим, заява про вступ до спадкування за заповітом не була оскаржена, то суд приходить до висновку про неправильно обраний спосіб захисту свого права позивачем.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку про необхідність відмові у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 13, 81, 258, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України; ст. ст. 15, 16, 29, 1217-1218, 1220, 1223, 1268-1270 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання відповідачки разом за місцем реєстрації зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 19 червня 2025 року.

Суддя Сергій ГАНОШЕНКО