КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/8546/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8037/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 червня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Каліушка Ф.А. в м. Київ, повний текст рішення складено 19 липня 2024 року, у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добробут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В квітні 2024 року позивач ОСББ «Добробут» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість по внескам на утримання будинку і прибудинкової території за період з 01 серпня 2021 року до 31 березня 2024 року в сумі 16764,51 грн., інфляційну складову боргу за період з 01 серпня 2021 року по 31 березня 2024 року в розмірі 6561,10 грн. та 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі 1341,74 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Позов мотивував тим, що ОСББ «Добробут», залучаючи фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів, забезпечує управління, утримання та експлуатацію багатоквартирного (житлового) будинку АДРЕСА_1 , а також здійснює утримання його прибудинкової території за рахунок внесків і платежів співвласників будинку, напряму розраховуючись цими коштами із безпосередніми виконавцями робіт та надавачами послуг. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , розташованої в даному будинку, є відповідальною особою по особовим рахункам, а відтак являється співвласником вказаного багатоквартирного (житлового) будинку. При цьому, відповідач своєчасно не сплачує позивачу обов`язкові внески на утримання будинку та прибудинкової території (утримання та ремонт спільного майна), в результаті чого за період з 01 серпня 2021 року до 31 березня 2024 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 16764,51 грн., яку позивач просив суд стягнути з урахуванням нарахованих штрафних санкцій у розмірі 7902,84 грн., які складаються з інфляційної складової боргу у розмірі 6561,10 грн. та 3% річних у розмірі 1341,74 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Добробут» заборгованість по внескам на утримання будинку і прибудинкової території за період з 01 серпня 2021 року до 31 березня 2024 року в сумі 16764,51 грн., інфляційну складову боргу за період з 01 серпня 2021 року по 31 березня 2024 року в розмірі 6561,10 грн. та 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі 1341,74 грн., судовий збір 3028 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові, здійснити розподіл судових витрат та витрат на правничу допомогу.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам, оскільки в 2004 році квартира АДРЕСА_3 на Харківському шосе була ним відчужена і зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Дем`яненко Т.М. від 05 травня 2004 року, № 1039.

Наводив зміст п. 5 ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», вказував, що всі норми матеріального права, на які посилається суд, зокрема, ст. 13, 15, 20, 21 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», стосуються виключно правовідносин, які виникають між ОСББ та власниками квартир. Однак з 2004 року ОСОБА_1 не являється власником квартири і відсутні будь-які правові підстави для нарахування та стягнення з нього обов`язкових внесків на утримання будинку та прибудинкової території (утримання та ремонт спільного майна) за період з 01 серпня 2021 року по 31 березня 2024 року на користь позивача.

Вказував, що статут, рішення загальних зборів ОСББ «Добробут», кошторис на утримання будинку, які містяться в матеріалах справи та на підставі яких було ухвалено оскаржуване рішення суду, були створені та погоджені співвласниками набагато пізніше, ніж ОСОБА_1 втратив статус співвласника цього будинку, і жодних обов`язків у нього по наданим позивачем документам і доказам не виникає.

Враховуючи наведене, жодні претензії позивача до ОСОБА_1 не мають правових та фактичних підстав, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року в справі № 753/8546/24 є безпідставним та незаконним.

Щодо доказів, які не були надані суду першої інстанції, пояснював, що не мав об`єктивної можливості надати докази на спростування позиції позивача через відсутність у нього інформації про наявність судового спору. Повернення поштової кореспонденції (процесуальних документів) на адресу суду, яка направлялась відповідачу, обумовлюється тим, що з початку введення в України військового стану ОСОБА_1 , особа з інвалідністю ІІ групи, виїхав за кордон і тимчасово проживає в Німеччині. Таким чином, з причин, що об`єктивно не залежали від нього, не зміг взяти участь особисто чи через представника в судовому провадженні, не зміг скористатися правами, що надані йому ст. 43, 49 ЦПК України, а саме бути ознайомленим з позовними вимогами, надати пояснення, заперечення, приймати участь у вивченні доказів, позбавлений можливості надати суду документи щодо обставин справи, які не вивчалися в судовому засіданні і мають значення для встановлення фактів.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 04 грудня 2003 року на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 25 листопада 2003 року №2025-С/КІ, належала квартира АДРЕСА_3 , яка складається з 3-ох кімнат, жилою площею 60.80 кв.м., загальною площею 106.30 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №120646, 10 липня 2002 року за №0002927 було зареєстровано ОСББ «Добробут», , адреса місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 56.

Згідно Статуту ОСББ «Добробут», затвердженого Рішенням загальних зборів ОСББ «Добробут» (Протокол №2 від 11 жовтня 2016 року), завданням та предметом діяльності об`єднання є забезпечення: - реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; - належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; - отримання житлово-комунальних та інших послуг співвласниками належної якості за обґрунтованими цінами; - виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання; - необхідної господарської діяльності у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Відповідно до Розділу І Статуту, Об`єднання діє відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», чинного законодавства України та Статуту.

Рішенням Загальних зборів ОСББ «Добробут» від 08 грудня 2020 року, що оформлено в Протокол №7 від 08 грудня 2020 року, прийнято рішення про затвердження кошторису на 2021 рік, яким розмір внесків на утримання будинку та прибудинкової території залишено на рівні 2020 року, а саме: - для власників квартир з 2-го по 17-й поверхи та офісних нежитлових приміщень - 5,60 грн. за 1 кв.м. при оплаті до 20 числа, та - 6,10 грн. за 1 кв.м. при оплаті після 20 числа; - для власників квартир першого поверху - 5,25 грн. за 1 кв.м. при оплаті до 20 числа, та - 5,75 грн. за 1 кв.м. при оплаті після 20 числа.

Рішенням Загальних зборів ОСББ «Добробут» від 14 грудня 2021 року, що оформлено в Протокол №8 від 14 грудня 2021 року, прийнято рішення про затвердження кошторису на 2022 рік, яким розмір внесків на утримання будинку та прибудинкової території з 01.01.2022, а саме: - для власників квартир з 2-го по 17-й поверхи та офісних нежитлових приміщень - 6,30 грн. за 1 кв.м. при оплаті до 20 числа, та - 6,80 грн. за 1 кв.м. при оплаті після 20 числа; - для власників квартир першого поверху - 5,85 грн. за 1 кв.м. при оплаті до 20 числа, та - 6,35 грн. за 1 кв.м. при оплаті після 20 числа.

Рішенням Загальних зборів ОСББ «Добробут» від 14 червня 2023 року, що оформлено в Протокол №10 від 14 червня 2023 року, прийнято рішення про затвердження кошторису з 01.06.2023, яким розмір внесків на утримання будинку та прибудинкової території з 01.06.2023, а саме: - для власників квартир з 2-го по 17-й поверхи та офісних нежитлових приміщень - 7,86 грн. за 1 кв.м. при оплаті до 20 числа, та - 8,36 грн. за 1 кв.м. при оплаті після 20 числа; - для власників квартир першого поверху - 7,30 грн. за 1 кв.м. при оплаті до 20 числа, та - 7,80 грн. за 1 кв.м. при оплаті після 20 числа.

Згідно довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) по квартирі АДРЕСА_2 за період з 01 серпня 2021 року по 01 квітня 2024 року утворилась заборгованість в розмірі 16 764,51 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 надано нові докази, а саме копію інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 03 лютого 2025 року КВ-2025 № 4034, у якій вказано, що згідно з даними реєстрових книг бюро, квартира АДРЕСА_3 на Харківському шосе зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Дем`яненко Т.М. від 05 травня 2004 року, № 1039 та зареєстрованого в Бюро 12 травня 2004 року за реєстровим № 43060.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 8 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. До відзиву додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 травня 2024 року відкрито провадження в даній справі про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали (а. с. 49).

Копію ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 03 травня 2024 року разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї документів направлено на адресу ОСОБА_1 , разом із тим, поштові відправлення були повернуті до суду з відмітками про відсутність адресата за вказаною адресою (а. с. 54, 55), отже, докази отримання ним копії позовної заяви з додатками та ухвали суду в матеріалах справи відсутні.

Отже, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви із додатками, а відтак відсутні докази обізнаності відповідача про рух справи в суді першої інстанції, причини неподання ним доказів до суду першої інстанції визнаються апеляційним судом поважними, а відтак дані докази приймаються судом.

Апеляційний суд також враховує, що право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, відтак прийняття доказів, наданих відповідачем, та їх оцінка є необхідними для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мають значення для справи в межах апеляційного перегляду.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позов ОСББ «Добробут» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово - комунальні послуги, які полягають у вигляді сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач є власником квартири у багатоквартирному будинку, то відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» він є співвласником цього будинку та зобов`язаний оплачувати спожиті житлово-комунальні послуги (п. 10 ч. 1 ст. 7 цього ж Закону).

Апеляційний суд не може погодиться з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до преамбули Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», цей Закон визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

За приписами частини 1 статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» кошти об`єднання складаються, зокрема, з внесків і платежів співвласників.

Статтею 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Статтею 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За нормою ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Встановивши, що відповідачу на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 04 грудня 2003 року на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 25 листопада 2003 року №2025-С/КІ належить квартира АДРЕСА_3 , управління, утримання та експлуатація якого здійснюється позивачем, та встановивши, що відповідно до наданого позивачем розрахунку з 01 серпня 2021 року по 31 березня 2024 року відповідачем не здійснено сплату внесків на утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог ОСББ «Добробут» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по сплаті даних внесків, інфляційної складової боргу та 3 % річних в загальному розмірі 24667,65 грн.

Разом із тим, судом першої інстанції не встановлено обставини, які мають значення для справи, а саме чи дійсно ОСОБА_1 є належним відповідачем у даній справі як власник квартири в будинку, управління, утримання та експлуатація якого здійснюється позивачем.

Із наданої відповідачем інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 03 лютого 2025 року КВ-2025 № 4034 вбачається, що згідно з даними реєстрових книг бюро, квартира АДРЕСА_3 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Дем`яненко Т.М. від 05 травня 2004 року, № 1039 та зареєстрованого в Бюро 12 травня 2004 року за реєстровим № 43060.

Крім того, відповідач зареєстрований в АДРЕСА_4 з 28 грудня 2012 року, що підтверджується інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, що наявна в матеріалах справи (а. с. 48 зворот).

При цьому розрахунок заборгованості відповідача, наявний в матеріалах справи, складено позивачем за період з 01 серпня 2021 року по 31 березня 2024 року.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 з 05 травня 2004 року не є власником квартири АДРЕСА_3 , не зареєстрований за вказаною адресою, він не є особою, яка має відповідати за даним позовом про стягнення заборгованості по сплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 серпня 2021 року по 31 березня 2024 року.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про утворення заборгованості за договором у відповідача ОСОБА_1 є передчасними та помилковими, ОСОБА_1 не є належним відповідачем за даним позовом і позов задоволено судом першої інстанції безпідставно, оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Виходячи із вищевикладеного, рішення суду першої інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатись в силі та підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Апеляційний суд враховує, що позивач не позбавлений можливості захистити свої права шляхом звернення із позовом до належного власника квартири, який є відповідальним за порушення прав позивача.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив здійснити розподіл судових витрат, стягнувши на свою користь з позивача витрати на правничу допомогу.

До апеляційної скарги надано копію договору про надання правничої допомоги № 03/03/2025-09 від 03 лютого 2025 року, укладеного Адвокатським об`єднанням «Ліа Параграф» з ОСОБА_1 , згідно п. 6 якого, вартість правничої допомоги та терміни за цим договором узгоджується сторонами та визначається у відповідних додатках до даного договору, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно додатку № 2 до договору про надання правничої допомоги № 03/03/2025-09 від 03 лютого 2025 року (розрахунок № 1), сторони погодили, що обсяг послуг правничої допомоги, вказаних у п. 1, 2 даного договору, складається з обсягу наданих послуг правничої допомоги і становить до сплати 49000 грн., а саме: 03 лютого 2025 року консультація з оглядом документів, в результаті надано рекомендація та роз`яснення щодо оскарження рішення суду по справі № 753/8564/24 в апеляційній інстанції - 3500 грн., 03 лютого 2025 року виїзд до ПН КМНО Смолянінової О.Я. про надання інформації про належить нерухомого майна - 3000 грн., 05 лютого 2025 року складання заяви про ознайомлення з виконавчим провадженням № НОМЕР_5 - 3000 грн., 06 лютого 2025 року виїзд в офіс до приватного виконавця Овчаренка М.О. та ознайомлення з виконавчим провадженням 5000 грн., 06 лютого 2025 року складання заяви про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій по виконавчому провадженню № НОМЕР_5 - 1500 грн., 06 червня 2025 року - складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи № 753/8564/24 з отримання рішення суду для оскарження - 3000 грн., 12 лютого 2025 року виїзд до Дарницького районного суду м. Києва для ознайомлення з матеріалами справи та отримання рішення суду - 5000 грн. Вивчення документів по справі, складання апеляційної скарги на рішення Дарницького районного суду м. Києва по справі № 753/8564/24 зі сплатою судового збору та подання її - 25000 грн.

Погоджено, що замовник сплачує вартість послуг, визначену в п. 1 розрахунку № 1 на банківський рахунок після підписання розрахунку № 1.

13 лютого 2025 року Адвокатським об`єднанням «Ліа Параграф» та ОСОБА_1 підписано акт виконаних послуг № 1, згідно якого адвокатське об`єднання надало, а ОСОБА_1. прийняв правничі послуги в обсязі, визначеному у розрахунку № 1 від 03 лютого 2025 року до цього договору, в загальному розмірі 49000 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом третім частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Аналогічні висновки підтримуються Верховним Судом в подальшому, зокрема в постановах від 28 січня 2025 року у справі № 755/19709/23 (провадження № 61-11034св24), від 31 січня 2025 року в справі № 604/646/23 (провадження № 61-1814св24), що свідчить про усталеність практики Верховного Суду з даного питання.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи та документи, надані до апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що критерії реальності та необхідності адвокатських послуг в даному випадку не є дотриманими в повному обсязі, оскільки пункти 3 - 5 переліку наданої правничої допомоги, які полягали у опрацюванні адвокатом матеріалів виконавчого провадження, не пов`язані безпосередньо з розглядом даної справи і не впливають на результат її апеляційного оскарження.

Крім того, у додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Апеляційний суд враховує, що оскарження рішення в даній справі, з огляду на встановлені обставини неналежності відповідача, не є складним, у представника відповідача не було необхідності витрачати час на формування правової позиції, аналізувати додаткові джерела права чи вивчати законодавство, що регулює спірні правовідносини, нею складено лише один процесуальний документ - апеляційну скаргу, обсяг якої не є значним.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що заявлена ціна позову в даній справі становить 34695,35 грн., і вартість наданої правничої допомоги в розмірі 49000 грн. з такою ціною позову вочевидь неспівмірна.

Апеляційний суд враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 09 грудня 2021 року в справі № 922/3812/19, від 31 жовтня 2024 року в справі № 755/6649/20, згідно яких визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Разом із тим, зміст п. 6 договору про надання правової допомоги № 03/03/2025-09 від 03 лютого 2025 року, на виконання якого укладався додаток № 1 від 03 лютого 2025 року, свідчить про те, що основний договір не містить умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, що є підставою для застосування дискреційних повноважень суду для часткового задоволення заяви про компенсацію судових витрат.

Врахувавши конкретні обставини цієї справи, апеляційний суд дійшов переконання, що зазначені адвокатом витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру 49000 грн., розмір цих витрат є неспівмірним зі складністю справи, витраченим часом та обсягом наданих послуг, а тому заявлений позивачем розмір понесених ним судових витрат підлягає зменшенню до 10000 грн.

Крім того, оскільки відповідачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн., понесені відповідачем витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок позивача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Добробут» в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добробут» (м. Київ, вул. Харківське шосе, 56 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір в розмірі 3633,60 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.