Справа № 155/863/25 Головуючий у 1 інстанції: Санакоєв Д. Т.
Провадження № 22-ц/802/803/25 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 , подану від його імені представником ОСОБА_2 про відвід судді,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 29 травня 2025 року постановлено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Факторингова Компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: Державний реєстратор Володимир-Волинської міської ради Диньковський Максим Михайлович, Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Рогоза Олександр Петрович, про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги передати на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва.

На зазначену ухвалу представник ОСОБА_2 від імені позивача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка не відповідає вимогам ст. 356 Цивільного процесуального кодексу України та не оплачена судовим збором, у зв`язку із чим ухвалою Волинського апеляційного суду від 04 червня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху із наданням строку для усунення її недоліків, а саме: проведення оплати судового збору у розмірі 484 грн 48 коп за зазначеними реквізитами, приєднання відповідного платіжного документа (квитанція, чек, тощо) до апеляційної скарги, або, якщо позивач відноситься на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» до категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, то приєднання копії відповідного про це документа.

Після одержання копії цієї ухвали, до Волинського апеляційного суду 09.06.2025 надійшла надіслана 06.06.2025 через систему «Електронний суд» заява позивача ОСОБА_1 , подана від його імені представником ОСОБА_2 про відвід судді Здрилюк О. І..

Відповідно до вимог ст. 39 ЦПК України може бути заявлено відвід судді або складу суду, який розглядає справу.

Підстави для відводу судді та щодо недопустимості повторної участі судді у розгляді справи передбачені статями 36, 37 ЦПК України і є вичерпними.

Заяву про відвід заявник обґрунтував фактично своєю незгодою із вимогами ухвали про усунення недоліків, оскільки вважає, що апеляційна скарга, подана позивачем, як споживачем, не підлягає оплаті судовим збором.

При цьому посилається на постанову Верховного Суду від 25.11.2020 у справі № 761/46977/18.

Заявляє про недовіру судді Здрилюк О. І. з підстав її необ`єктивності та упередженості у цій справі.

Відповідно до офіційного тлумачення положень п. п. 22, 23 ч. 1 ст. 1, ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України, у рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Продукцією є будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Як неодноразово зазначала у своїх постановах Велика Палата Верховного Суду, подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (див. постанови від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16; 25 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16).

Велика Палата Верховного Суду розглядає під судовими рішеннями в подібних правовідносинах такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (див. постанови від 16 травня 2018 року у справі № 910/5394/15-г; 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16; 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11; 16 січня 2019 року у справі №757/31606/15-ц; 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19).

Для встановлення подібності справ і відносин касаційні суди, зокрема, звертаються до таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

Також звертається увага на те, що поняття «аналогічні» вимоги і підстави позову не можна ототожнювати з поняттям «однакові» вимоги і підстави позову.

Зовнішня схожість відповідних справ не свідчить про подібність правовідносин у них.

У заяві про відвід заявник посилається на постанову Верховного Суду від 25.11.2020 у справі № 761/46977/18.

Разом із тим, наведена справа і цей позов ОСОБА_1 не є подібними, а тому і висновки Верховного Суду у ній не можуть бути застосовані у цій справі.

У справі № 761/46977/18 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Таскомбанк», в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 337,00 грн та 50 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку із неналежним виконанням банком зобов`язань за договорами банківського вкладу.

У цій справі предметом позову є визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки № РМ-SME A00/044/2008, стороною якого позивач не є.

Крім того, процесуальне законодавство не містить такого поняття як «назва справи».

Як визначено у п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року зазначив, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (ч. 4 ст. 36 ЦПК України).

У заяві про відвід не зазначено обставин, які б свідчили про необ`єктивність та упередженість судді, чим не спростовано презумпцію безсторонності судді Здрилюк О. І. саме у цій справі.

Ураховуючи зміст заяви про відвід та норми Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу та його невідповідність вимогам ст. ст. 36, 37 ЦПК України, у зв`язку із чим вирішення питання про відвід необхідно передати судді, визначеному у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 33, 36, 37, 40 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати необґрунтованим відвід, заявлений судді Здрилюк О. І..

Питання про відвід судді Здрилюк О. І. передати для вирішення судді, визначеному у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя

Судді