ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4395/20

Провадження № 22-ц/820/872/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю: представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кам`янець-Подільської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки та скасування державної реєстрації земельних ділянок, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Клюцуком Віталієм Петровичем, та ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Стасишиним Анатолієм Леонтійовичем, на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2025 року (суддя Семенюк В.В.) та апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Клюцуком Віталієм Петровичем, на додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2025 року (суддя Бондар О.О.).

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кам`янець-Подільської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . У власності ОСОБА_1 також є сарай, який знаходиться на земельній ділянці закріпленій за багатоквартирним житловим будинком за цією ж адресою.

Рішенням Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради народних депутатів від 31.08.1995 № 946 «Про наслідки інвентаризації земель забудованих кварталів в м. Кам`янець-Подільський», згідно з додатками, за будинком по АДРЕСА_2 , закріплено земельну ділянку площею 1755 кв.м.

Рішенням виконкому та матеріалами інвентаризації були затверджені розміри та конфігурації земельних ділянок, а також зазначено розташовані на земельних ділянках багатоквартирні житлові будинки і належні до них будівлі.

На земельній ділянці по АДРЕСА_2 розташовані багатоквартирний житловий будинок (літера А) і окремо розташовані господарські будівлі-сараї (літера Б, В і Г). На частині земельної ділянки мешканцями будинку було посаджено плодовий сад і багаторічні насадження.

Вказувала, що в 2018 році співвласник квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 відгородив частину закріпленої за багатоквартирним житловим будинком земельної ділянки шляхом влаштування дерев`яної огорожі, а також викорчував дерева і багаторічні насадження.

Після звернення позивачки у різні інстанції з`ясувалось, що ще у 2016 році частина прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку передано у приватну власність ОСОБА_2 на підставі рішення Кам`янець-Подільської міської ради від 18.10.2016 № 104/19 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 та передачу її у власність ОСОБА_2 ». Вказаним рішенням затверджено проєкт землеустрою, щодо відведення земельної ділянки площею 975 кв.м. (0,0975 га) за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:006:0066, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Позивачка вважає, що рішення Кам`янець-Подільської міської ради від 18.10.2016 № 104/19 є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки земельна ділянка, площею 975 кв.м., кадастровий номер :01:006:0066, є частиною прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 . Фактично, співвласників багатоквартирного житлового будинку позбавлено прибудинкової території , яка є неподільною частиною житлового комплексу і обмежено можливість належним чином користуватися будинком і господарськими будівлями.

Рішення про вилучення земельної ділянки у власників багатоквартирного житлового будинку повністю або частково у встановленому законом порядку не приймалось і права користування даною земельною ділянкою мешканці багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 не позбавлялись.

А тому, звертаючись до суду з позовом, позивачка ОСОБА_1 просила визнати недійсним рішення 19 сесії Кам`янець-Подільської міської ради 7 скликання від 18 жовтня 2016 року №104/19 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 та передачу її у власність ОСОБА_2 ».

24.12.2021 позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог , в якій зазначала, що під час розгляду справи відбувся поділ земельної ділянки, площею 0,0975 га, кадастровий номер :01:006:0066, на дві земельні ділянки, а саме: на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0567 га, кадастровий номер :01:006:0082, по АДРЕСА_2 та на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею, 0,0408 га, кадастровий номер :01:006:0081, по АДРЕСА_2 . А тому, просила суд скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень, права власності на земельну ділянку в системі Державного земельного кадастру, кадастровий номер :01:006:0082, площею 0,0567 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 та скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень, права власності на земельну ділянку в системі Державного земельного кадастру, кадастровий номер :01:006:0081, площею 0,0408 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 .

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. При цьому, посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що суд першої інстанції вірно встановив, що права мешканців багатоквартирного будинку, в тому числі ОСОБА_1 порушені у зв`язку з прийняттям рішення 19 сесії Кам`янець-Подільської міської ради 7 скликання від 18 жовтня 2016 року №104/19 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 та передачу її у власність ОСОБА_2 », оскільки це прибудинкова територія, на яку мають право усі співвласники домоволодіння і обмежується доступ мешканців будинку до господарських споруд. Проте, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови в позові через обрання позивачкою неефективного способу захисту порушеного права.

Вважає, що враховуючи те, що земельна ділянка передана у власність ОСОБА_2 сформована за рахунок землі домоволодіння по АДРЕСА_2 , яка була затверджена рішенням Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради народних депутатів від 31.08.1995 № 946 «Про наслідки інвентаризації земель забудованих кварталів в м. Кам`янець-Подільський», підлягають застосуванню положення ст. 155 ЗК України. Оскільки порушені права позивачки оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування, були всі підстави для визнання недійсним такого рішення. Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №676/5881/17. А тому, визнання рішення органу місцевого самоврядування недійсним є належним та ефективним способом захисту прав позивачки.

Відповідно, висновок суду першої інстанції щодо обов`язковості застосування положень ст.ст. 387, 388 ЦК України щодо захисту порушених прав позивачки є помилковим та таким, що суперечить судовій практиці з даного питання.

Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, права власності на земельні ділянки в системі Державного земельного кадастру.

На думку скаржниці, спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 є належним та ефективним, відповідає нормам ст.. 155 ЗК України, ч. 13 ст. 79-1 ЗК України та ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр».

При вирішенні питання про розподіл судових витрат судом не враховано, що відповідачем ОСОБА_2 у відзиві на позов не заявлялось про намір стягнення витрат на правничу допомогу, як і не заявлялось про це і представником відповідача до останнього судового засідання по даній цивільній справі. Вважає, що заявлена до відшкодування сума є явно неспівмірною та такою, що не відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг. Детальний акт виконаних робіт/наданих послуг з правничої допомоги до суду першої інстанції не надавався, що унеможливлює ідентифікацію наданих послуг та визначення витраченого часу для надання правничої допомоги з посиланням на їх вартість. Крім того, стороною відповідача до суду першої інстанції не було надано доказів надсилання письмових доказів понесення витрат на правничу допомогу іншим учасникам справи.

Посилається також на порушення судом першої інстанці розумних строків розгляду справи.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції щодо мотивів відмови в позові, ОСОБА_2 через свого представника Стасишина А.Л. подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення, виклавши її в межах доводів і аргументів апеляційної скарги. При цьому, посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Вказує, що наведене судом рішення Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради народних депутатів від 31.08.1995 №946 «Про наслідки інвентаризації земель забудованих кварталів в м. Кам`янці-Подільському» не містило посилань про закріплення земельної ділянки площею 1755 кв.м. за вказаним багатоквартирним житловим будинком. Цим рішенням виконавчий комітет лише інвентаризував наявність всіх земель міської ради в межах адміністративної одиниці і не закріплював її за багатоквартирним будинком. За позицією скаржника, на момент передачі вказаної земельної ділянки вона була вільною.

Зазначає, що суд першої інстанції взяв до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи №1079/023 від 12.12.2023, проте, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_4 суд дав пояснення про те, що застосування поворотних точок меж земельних ділянок та закріплення їх межовими знаками неможливе, оскільки відсутні правовстановлюючі документи та землевпорядна документація на земельну ділянку, що знаходиться під та біля житлового будинку по АДРЕСА_2 . Висновок експерта побудований на квартальному Плані №151-а, на який відсутня технічна документація із землеустрою (не була сформована земельна ділянка, не проведено погодження меж, відсутній кадастровий номер). Таким чином, суд першої інстанції прийняв до уваги докази, які є недопустимими, в розумінні ст. 78 ЦПК України, та використав їх у своєму рішенні.

Звертає увагу, що земельна ділянка, яка надана ОСОБА_2 у власність, складає тільки 0,0975 га, а решта земельної ділянки (0,0998 га) залишена під багатоквартирним будинком та біля нього і у жодному випадку не обмежує доступ інших мешканців до приміщень навколо будинку, оскільки ні у кого, окрім як у ОСОБА_2 , господарських будівель немає.

Вважає незаконним посилання суду на положення ст. ст. 152, 155 ЗК України, оскільки вказані норми регулюють лише порядок захисту прав на землю, натомість у ОСОБА_1 прав власника на землю не було, оскільки ні вона, ні інші мешканці будинку із заявами про передачу у власність земельної ділянки або у користування не звертались і землекористувачами в розумінні вказаних норм не були.

Спірна земельна ділянка, на думку скаржника, жодного відношення до прибудинкової території будинку АДРЕСА_2 не мала, а була вільною від забудови і призначення для задоволення житлових або інших потреб мешканців міста.

Вважає незаконним посилання суду в рішенні на положення ст.ст. 387-388 ЦК України в обґрунтування порушених прав позивачки, які направленні на захист прав власника. Оскільки. як вже зазначалося, позивач ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку, яка стала предметом її позову, в установленому порядку не набула, що нівелює можливості звернення за судовим захистом своїх прав чи інтересів. За наведених підстав, за позицією скаржника, не можуть заслуговувати на увагу і міркування суду про захист прав позивачки шляхом подання віндикаційного позову, оскільки згадка про нього не пов?язана ні з предметом позову, ні з встановленими судом фактичними обставинами.

Також вважає помилковим посилання суду на правові висновки Верховного Суду у справах, які не є тотожними або подібними до предмета даної справи.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та здійснив таке відшкодування лише з одного позивача, оскільки заява про відмову від позову ОСОБА_6 була задоволена після початку розгляду справи по суті. Крім того, сторона позивача не надавала будь-яких доказів необґрунтованості понесених відповідачем витрат на правничу допомогу або інших доказів їх неспівмірності з фактично виконаною роботою адвоката.

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому вказує, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 . Дана квартира була набута нею і членами її сім`ї відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». На даний час ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири, квартира знаходиться в одноповерховому багатоквартирному житловому будинку, у власності останньої є ще сарай, який знаходиться на земельні ділянці закріпленій за багатоквартирним будинком по АДРЕСА_2 відповідно до рішення Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради народних депутатів від 31.08.1995 №946.

З аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, враховуючи положення ст. 42 ЗК України та ч.5 ст. 10 «Про приватизацію державного житлового фонду» випливає, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку, земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, передається безоплатно у власність або надається у користування усім співвласникам багатоквартирного будинку. Таким чином, земельна ділянка, площею 1755 кв.м., на якій розташований багатоквартирний житловий будинок з господарськими будівлями є неподільною частиною житлового комплексу і право користування нею перейшло до співвласників багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 . А тому, просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

30.01.2025 ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 до суду першої інстанції подала заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2025 року відмовлено у стягненні з Кам`янець-Подільської міської ради, ОСОБА_2 в рівних частинах на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 60000 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. При цьому, посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального права.

Вказує, що позивачкою у встановлений строк були надані належні та допустимі докази на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції. Вважає, що її заява розглянута з порушенням норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції безпідставно зупинялося провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

До апеляційного суду надійшов відзив Кам`янець-Подільської міської ради на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому Кам`янець-Подільська міська рада просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду залишити без змін. Вказує, що судом першої інстанції при ухваленні рішення про відмову в позові ОСОБА_1 вже було вирішено питання про стягнення витрат на правничу допомогу.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Клюцук В.П. підтримав апеляційні скарги ОСОБА_1 , апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 просив залишити без задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Стасишин А.Л. в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2 , апеляційні скарги позивачки залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Клюцуком В.П., на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2025 року підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Клюцуком В.П., на додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2025 року підлягає частковому задоволенню, апеляційна скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Стасишиним А.Л., на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2025 року підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення в повному обсязі вказаним вимогам не відповідають.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка, передана у власність відповідача, сформована за рахунок земель багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 , яка перебуває у спільному користуванні всіх співвласників, а тому є порушеними права позивачки оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування та державною реєстрацією двох земельних ділянок, які утворились внаслідок поділу спірної земельної ділянки, за відповідачем. Але позивачка, з дотриманням правил статей 387 та 388 ЦК України, може витребувати належне їй майно від особи, яка є його останній набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як потрапило у володіння кінцевого набувача. Тому, заявлені позивакою позовні вимоги є неналежними, неефективними та не відновлять в повній мірі користування позивачкою прибудинковою земельною ділянкою.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись в повній мірі з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18.02.2008 в порядку приватизації ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 набули у спільну часткову власність квартиру АДРЕСА_1 (в рівних частках кожен по 1/5). (а.с. 22 т. 1)

За договором дарування частки квартири від 30.08.2019, посвідченим приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Хмельницької області Мартинюк С.О. та зареєстрованим в реєстрі за №1050, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , безоплатно передали у власність ОСОБА_1 4/5 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 26 т. 1)

Відповідно, позивачка ОСОБА_1 стала одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 .

Квартири знаходяться в одноповерховому багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_2 .

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27.06.1995, виданим відділом приватизації державного житлового фонду міськвиконкому. (т. 1 а.с. 39)

Рішенням Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради народних депутатів від 31.08.1995 року №946 «Про наслідки інвентаризації земель забудованих кварталів в м. Кам`янець-Подільський», згідно додатків, у кварталі АДРЕСА_4 закріплено земельну ділянку площею 1755 кв.м., де окремо розташовані господарські будівлі-сараї літери Б, В і Г, та насаджений плодовий сад. (т. 1 а.с. 30)

Рішенням Кам`янець-Подільської міської ради від 31.05.2016 №41/13 надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проєту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1000 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 за рахунок земель Кам`янець-Подільської міської ради із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. (а.с. 33 т. 1)

Рішенням Кам`янець-Подільської міської ради від 18.10.2016 № 104/19 затверджено проєкт землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, площею 975 кв.м. (0,0975 га) за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0066, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. (а.с 7 т. 1)

В подальшому, відбувся поділ земельної ділянки, кадастровий номер :01:006:0066, на дві земельні ділянки, а саме: на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0567 га, кадастровий номер :01:006:0082, по АДРЕСА_2 та на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0408 га, кадастровий номер :01:006:0081, по АДРЕСА_2 . (а.с 232, 233 на звороті т. 1)

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 1079/023 від 12 грудня 2023 року, у користуванні співвласників житлового будинку по АДРЕСА_2 фактично перебуває земельна ділянка, орієнтовною площею 0,0998 га.

Фактичне землекористування співвласників багатоквартирного будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 не відповідає розмірам та конфігурації земельної ділянки, площею 1755 кв.м., закріпленої за домоволодінням, відповідно до рішення Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 31.08.1995 №946 «Про наслідки інвентаризації земель забудованих кварталів в м. Кам`янець-Подільський».

Земельна ділянка, кадастровий номер :01:006:0082, та земельна ділянка, кадастровий номер :01:006:0081, по АДРЕСА_2 , накладаються на земельну ділянку площею 1755 кв.м., закріпленої за домоволодінням, відповідно до рішення Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 31.08.1995 №946 «Про наслідки інвентаризації земель забудованих кварталів в м. Кам`янець-Подільський».

Площа накладення земельної ділянки, кадастровий номер :01:006:0081, на земельну ділянку площею 1755 кв.м. згідно з рішенням Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 31.08.1995 №946 становить 0,0374 га, тобто близько 92%, Площа накладення земельної ділянки, кадастровий номер :01:006:0082, на земельну ділянку площею 1755 кв.м. згідно з рішенням Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 31.08.1995 №946 становить 0,0496 га, тобто близько 87%. (а.с. 46-86 т. 3)

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

З огляду на положення статей 15, 16 ЦК України, підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.

Згідно з пунктами 7, 10 частини другої статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення правовідношення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття органом місцевого самоврядування оскарженого рішення), власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків.

Відповідно до статті 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Згідно зі статтею 42 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, та необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Верховний Суд у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 916/2069/17, від 22 січня 2020 року у справі № 461/4181/18, провадження № 61-15919св19, зазначив, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

У постанові Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у справі № 766/8919/18, зазначено, що сам по собі факт, що земельну ділянку не передано у власність чи в користування співвласникам багатоквартирного будинку у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, не змінює правового статусу цієї земельної ділянки як прибудинкової території, та не дає право використовувати її без згоди співвласників будинку. А тому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що земельна ділянка не передавалась у користування власникам квартир будинку АДРЕСА_2 , відсутні докази перебування земельної ділянки на балансі обслуговуючої організації є необґрунтованими.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що земельна ділянка, відведена у власність відповідача ОСОБА_2 , сформована за рахунок земельної ділянки, закріпленої за багатоквартирним житловим будинком по АДРЕСА_2 , що перебувала у спільному користуванні всіх співвласників. Земельна ділянка, площею 1755 кв.м., відносилась до комунальної власності територіальної громади міста, проте не була вільною, а тому приймаючи рішення про передачу частини такої земельної ділянки у власність фізичної особи, міська рада повинна була вирішити питання про вилучення такої земельної ділянки з користування співвласників багатоквартирного житлового будинку. У зв`язку з чим, суд першої інстанції зробив правильний висновок про порушення прав позивачки оскарженим рішенням органу місцевого самоврядування та реєстрацією земельних ділянок та речових прав на них та наявність підстав для задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 540/861/16-ц, провадження № 14-660цс19, дійшла висновку про те, що зайняття земельних ділянок, зокрема шляхом часткового накладення земельних ділянок, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом визнання недійсним рішення, на підставі якого видано відповідні державні акти, так і самих актів на право власності на земельні ділянки та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки відповідачів.

Аналогічні висновки також викладено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 369/4912/18, провадження № 61-7986св23.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, провадження №14-181цс18, зазначено, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.

Негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення.

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 та ін.).

Рішення Кам`янець-Подільської міської ради №104/19 від 18.10.2016 не вичерпало своєї дії виконанням, є чинним та породжує відповідні правові наслідки.

Позивачка вважає що незаконне передання у власність відповідача частини прибудинкової території будинку, користувачем якої вона є, порушує її право, а в інший спосіб вона не може захистити порушене право, то вимоги про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрацію права власності відповідача на земельні ділянки та скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок є належними та ефективними.

А тому, колегія суддів вважає, що позивачка обрала ефективний спосіб захисту прав, а саме усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією шляхом скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрацію права власності відповідача на земельні ділянки та скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок.

Посилання скаржника ОСОБА_2 на те, що рішення Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради народних депутатів від 31.08.1995 року №946 «Про наслідки інвентаризації земель забудованих кварталів в м. Кам`янець-Подільський» не свідчить про закріплення земельної ділянки площею 1755 кв.м. за багатоквартирним житловим будинком по АДРЕСА_2 , а є лише інвентаризацією земель, що земельна ділянка, площею 1755 кв.м., була вільною на час передачі її у власність ОСОБА_2 , не являлась прибудинковою територією, є голослівними. Оскільки ОСОБА_2 не спростував доводів позивачки та доказів наявних у матеріалах справи.

З урахуванням викладеного вище, рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Щодо витрат позивачки, понесених в суду першої інстанції, на правничу допомогу слід зазначити наступне.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

«Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23)).

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду №346/2744/21 від 22 квітня 2024 року.

Матеріалами справи встановлено, що ні в позові, ні в заяві про збільшення позовних вимог позичка не зазначала про те, що нею будуть понесені витрати на правничу допомогу та їх орієнтовний розмір.

В суді першої інстанції протягом розгляду справи та до закінчення судових дебатів, позивачка ОСОБА_1 та її представник Клюцук В.П. доказів понесення відповідних судових витрат не надали, представник позивачки повідомив суд про їх подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення, та подали докази (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги від 06.05.2022, додаток до говору про надання правничої допомоги від 06.05.2022, яким визначено вартість послуг адвоката виходячи з розрахунку 3700 грн за 1 (одну) год роботи, акт приймання-передачі грошових коштів в сумі 60000 грн від 06.05.2022, довідку №58-кв/д25 від 30.01.2025 про сплату коштів, акт приймання-передачі наданих послуг на суму 60000 грн від 30.01.2025) в суді першої інстанції тільки з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених витрат на правничу допомогу (а.с. 32-40 т. 4).

З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення заяви представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Клюцука В.П. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 60000 грн, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин ненадання позивачкою доказів, що підтверджують розмір судових витрат (витрат на правничу допомогу) до закінчення судових дебатів у справі у першій інстанції, з врахуванням того, що переважна більшість письмових доказів датовані до ухвалення судом першої інстанції судового рішення травнем 2022 року. А довідка №58-кв/д25 від 30.01.2025 про сплату коштів та акт приймання-передачі наданих послуг на суму 60000 грн від 30.01.2025, які датовані після ухвалення судом першої інстанції рішення, фактично дублюють документи, які датовані до ухвалення судом першої інстанції.

З огляду на викладене вище, додаткове рішення суду першої інстанції щодо відмови у стягненні витрат підлягає скасуванню.

Крім того, з врахуванням статті 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню 7028 грн судового збору та 16500 грн витрат по оплаті експертизи, з Кам`янець-Подільської міської ради на користь ОСОБА_1 - 420,40 грн судового збору (пропорційно розміру задоволених позовних вимог, за якими відповідачем є міська рада), а також з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню 3598,20 грн судового збору та з Кам`янець-Подільської міської ради на користь держави - 630,20 грн судового збору (по позовних вимогах, які позивачкою не були оплачені судовим збором).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Клюцуком Віталієм Петровичем, на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2025 року задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Клюцуком Віталієм Петровичем, на додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2025 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Стасишиним Анатолієм Леонтійовичем, яка подана її представником адвокатом Клюцуком Віталієм Петровичем, на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2025 року задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2025 року та додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати незаконним рішення 19 сесії Кам`янець-Подільської міської ради 7 скликання від 18 жовтня 2016 року за №104/19 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 та передачу її у власність ОСОБА_2 ».

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:006:0081, площею 0,0408 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 та скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :01:006:0081.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:006:0082, площею 0,0567 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :01:006:0082.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7028 грн судового збору та 16500 грн витрат по оплаті експертизи.

Стягнути з Кам`янець-Подільської міської ради на користь ОСОБА_1 420,40 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 3598,20 грн судового збору.

Стягнути з Кам`янець-Подільської міської ради на користь держави 630,20 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 червня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай