РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бессарабової Т.П.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

16.04.2025 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , який мотивує тим, що він є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21.01.2015 з нього на користь відповідачки ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 15.12.2014 і до повноліття дитини. На підставі зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист, який пред`явлено до примусового виконання до Заводського ВДВС у м.Запоріжжі. На момент ухвалення рішення суду син проживав разом з матір`ю ОСОБА_2 . З січня 2025 син проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Причиною зміни місця проживання сина стало те, що відповідачка почала зловживати алкогольними напоями, влаштовувала сварки з дитиною, погрожувала, що вижене його з дому, аліменти витрачала не на дитину, а на алкогольні напої. Через чергову сварку, син за власним бажанням переїхав до нього і наразі саме займається забезпеченням належних умов розвитку, навчання та утримання дитини. Відповідачка матеріальної допомоги сиу не надає. Вказані обставини є підставою для припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 22.04.2025 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кузнєцов Д.О. в підготовче судове засідання не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують повністю, просять його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Цвєтков А.В. в підготовче судове засідання не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають повністю.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у справі доказами і згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження у зв`язку з визнанням позову відповідачкою ОСОБА_2 ухвалити рішення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.49, ч.1,2,4 ст.206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

При цьому, суд виходить з того, що відповідачка ОСОБА_2 повністю визнала позовні вимоги ОСОБА_1 і, на думку суду, таке визнання не суперечить закону, не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів.

Так, відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.180,181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Діючий СК України передбачає підстави звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину (ст.188 СК України) та припинення права на аліменти на дитину (ст.190 СК України). Жодна з цих підстав не пов`язана із зміною дитиною під час утримання стягнення аліментів місця свого проживання.

Разом з тим, відповідно до ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Отже, беручи до уваги, що аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні, а також те, що в діючому законодавстві відсутня імперативна заборона на припинення стягнення аліментів, таке припинення за положеннями ст.273 СК України, ст.273 ЦПК України є можливим, зокрема, у тому випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому, обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

В цій справі судом достовірно встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок з утримання якого до досягнення повноліття покладається на обох батьків. Після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами дитина проживала з матір`ю відповідачкою ОСОБА_2 , у зв`язку з чим з позивача ОСОБА_1 , як батька дитини, що проживає окремо, на користь ОСОБА_2 за рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21.01.2015 (цивільна справа №2/337/238/2015, ЄУН 337/8242/14-ц), яке набрало законної сили 02.02.2015, були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.12.2014 і до повноліття дитини.

Разом з тим, з січня 2025 неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після досягнення 14-річного віку має право вільно обирати місце свого проживання, проживає разом з батьком позивачем ОСОБА_1 та знаходиться на його утриманні.

Вказані обставини відповідачкою ОСОБА_2 не оспорювались. Як вже зазначалось, позовні вимоги вона визнала повністю.

При цьому, ці обставини є такими, що істотно впливають на перерозподіл прав та обов`язків сторін як батьків, зокрема, вказують про відсутність підстав для подальшого стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання їх неповнолітнього сина.

Таким чином, виходячи із завдань цивільного судочинства, принципів верховенства права, законності, пропорційності, справедливості та розумності, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, суд вважає необхідним припинити стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина, задовольнивши тим самим позов ОСОБА_1 повністю.

Керуючись ст.7,18,84,179,180,181,192,273 СК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,142,206,259,263-265,273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 15.12.2014 і до повноліття дитини, які стягуються на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21.01.2015 у цивільній справі №2/337/238/2015, ЄУН 337/8242/14-ц.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після /повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А. Мурашова

03.06.2025