Справа № 346/2295/24
Провадження № 22-ц/4808/304/25
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: В.М. Баркова , Пнівчук О. В.,

секретаря Шемрай Н.Б.

за участю представника апелянта адвоката Бакай Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2024 року, ухвалене в складі судді Яремин М. П. в місті Коломиї, повний текст якого складено 13 грудня 2024 року, у справіза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів.

В обґрунтування позову зазначав, що перебував з відповідачкою у шлюбі, який на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 червня 2022 року було розірвано. 19 вересня 2020 року внаслідок трагічного випадку він отримав складну травму хребта та йому було встановлено першу «А» групу інвалідності, причина інвалідності загальне захворювання. Одразу після трагедії, у вересні 2020 року відповідачка у мережі Facebook виставила пост з реквізитами для допомоги (карта «ПриватБанк», ОСОБА_2 , номер картки НОМЕР_1 ), який поширювали знайомі та небайдужі. У жовтні 2020 року, січні та серпні 2021 року на телеканалі «НТК» виходили відеоматеріали, де він публічно просив про фінансову допомогу на лікування та реабілітацію. У відеоматеріалах від жовтня 2020 року містились його банківські реквізити, а за січень та серпень 2021 року реквізити банківського рахунку відповідачки, хоча згоди на те, щоб в подальшому отримувати кошти на лікування на її рахунок він не надавав. Крім того, всі подальші пости у мережі Facebook теж були з банківськими реквізитами відповідачки, тільки номер картки змінився. Зазначав, що через стан свого здоров`я він не міг контролювати надходження та цільове використання відповідачкою коштів, які були призначені для його лікування. Пізніше з`ясувалось, що частину коштів вона витрачала в своїх інтересах, зокрема, на подорожі (в Єгипет, поки він перебував в Республіканському центрі лікування та реабілітації наслідків нейротравми з 13 травня 2021 року по 20 червня 2021 року), придбання речей та косметики.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 30 січня 2024 року, яке залишене без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на грошові кошти в сумі 35 281,68 грн та стягнення цих коштів на користь останньої. Відповідачка мала намір визнати спільною сумісною власністю половину грошових коштів, які після розірвання шлюбу надсилались на його рахунок на лікування та реабілітацію. За його підрахунками, відповідачка на свій банківський рахунок могла отримати близько 500 000 грн. Ці кошти набуті нею без достатньої правової підстави, оскільки його згоди на отримання грошових коштів на її рахунок не було, а допомога на лікування та реабілітацію є його особистими коштами, котрі ОСОБА_2 зобов`язана повернути.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь безпідставно набуті грошові кошти за період з вересня 2020 року по час звернення до суду із позовом в якості допомоги на його лікування та реабілітацію, а також понесені судові витрати.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів відмовлено.

В обґрунтування рішення суд зазначив, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження перерахунку спірних грошових коштів відповідачці, внаслідок чого не доведено факт набуття останньою таких, що свідчить про безпідставність заявлених вимог.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

ОСОБА_1 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необ`єктивність, неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що його представником адвокатом Бакай Л. О. в суді першої інстанції було заявлено два клопотання про витребування доказів, а саме про наявність всіх банківських рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_2 та про перетинання нею кордону. Однак суд у задоволенні таких клопотань відмовив, що позбавило його можливості належним чином довести обставини, викладені у позовній заяві та вплинуло на результат розгляду справи по суті.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Позиція інших учасників справи

ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судовому засіданні представник апелянта в режимі відеоконференціїадвокат Бакай Л.О. скаргу підтримала, просила її задоволити.

Відповідач у судові засідання не з`явилася, хоча була повідомлена судом належним чином. На електронну адресу суду подала заяву, в якій заперечила доводи апеляційної скарги, просить її відхилити. Відповідач також просить визнати недопустимими доказами витребувану судом інформацію з банку про рух коштів за період з вересня 2020 року та після розірвання шлюбу, оскільки така є банківською таємницею, не охоплює період позовних вимог та стосується її особистого життя. В частині вимог скарги вказує, що за спірний період була офіційною доглядальницею позивача з вересня 2020 року по лютий 2022 року за що отримувала соціальну допомогу. Частина коштів, які надходили на її рахунок, добровільні благодійні внески, призначені для утримання, побуту, медикаментів для позивача. Крім того, сам позивач видав їй генеральну довіреність на право отримання коштів і кошти були втрачені на догляд.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2022 року було розірвано. Рішення набрало законної сили 21 липня 2022 року (а.с. 15-16, том 1).

18 березня 2024 року ОСОБА_1 повторно встановлено першу «А» групу інвалідності з 01 січня 2024 року. Причина інвалідності загальне захворювання. Висновок про умови і характер праці: потребує постійного стороннього догляду і побутового обслуговування. Зазначене підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 821523 (а.с. 7, 12, том 1).

Відповідно до довідки № 42, виданої 24 вересня 2020 року КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», ОСОБА_1 з 19 вересня 2020 року по час видачі довідки перебував на стаціонарному лікуванні та 20 вересня 2020 року переніс операцію. Діагноз: важка закрита ХСМТ ( а.с. 11, том 1).

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 року ОСОБА_1 призначено державну соціальну допомогу як особі з інвалідністю першої «А» групи загального захворювання (а.с. 13, том 1).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 625, ОСОБА_1 з 13 травня 2021 року по 20 червня 2021 року перебував на стаціонарному лікуванні в Республіканському центрі лікування та реабілітації наслідків нейротравми з діагнозом: наслідки перенесеної важкої хребетно-спинномозкової травми (2020 рік), перелому тіла С5 хребця, забою шийного відділу спинного мозку з шийною компресійною міслопатією (С4-С5-С6), тетраплегією, порушенням функцій тазових органів по типу затримки. Функціональний стан: пацієнт повністю залежний від сторонньої допомоги в побуті та самообслуговуванні (а.с. 14, том 1).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на грошові кошти в сумі 35 281,68 грн, визначеній станом на 02 квітня 2022 року та стягнення цих коштів з відповідача на користь позивачки відмовлено у зв`язку з безпідставністю позовних вимог (а.с. 23-30, том 1).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року вказане рішення суду залишено без змін (а.с. 17-22, том 1).

Довіреністю, посвідченою 11 січня 2021 року ОСОБА_3 , приватним ноатірусом Коломийського районного нотаріального округу та зареєстрованою в реєстрі за № 3132, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 управляти, володіти, користуватися та розпоряджатися (продавати, обмінювати, передавати в оренду (найм), позичку, тощо) всім належним йому майном (рухомим та нерухомим, в тому числі транспортними засобами) та правами, а також набувати на його ім`я у власність чи користування будь-яке майно (рухоме, нерухоме) чи права, вчиняти для нього чи у його інтересах будь-які дії щодо належного йому на праві власності чи користування рухомого та нерухомого майна, визначаючи в усіх випадках суми, терміни та всі інші без винятку умови на власний розсуд. Довіреність видана строком на 10 років і зберігає чинність до 11 січня 2031 року. У зв`язку з травмою хребта довірителя на його особисте прохання, та за його дорученням, довіреність підписано ОСОБА_4 (а.с. 115-119, том 1).

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_2 уважав, що відповідачка набула кошти, що перераховувалися йому на лікування з благодійною метою, без достатньої правової підстави та вимагав їх повернення в порядкузастосування статті 1212 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позову, оскільки позивач не довів факт збереження відповідачкою без достатніх підстав належних йому коштів та їх використання у власних цілях, що обгрунтовується наступним.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав.

Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Конструкція частини першої статті 1212 ЦК України свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Сутність зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій потерпілій особі, яка має належний правовий титул на нього (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18).

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується прямо на законі, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного господарського суду від 01 квітня 2019 року в справі № 904/2444/18, від 23 квітня 2019 року в справі № 918/47/18, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19).

Договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Якщо майно набуте на підставі правочину, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або її не було взагалі. Винятком є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.

У постанові від 08 вересня 2021 року в справі № 201/6498/20 Верховний Суд роз`яснив, що за правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Отже, за загальним правилом, кондикція у її класичному розумінні є самостійним позадоговірним зобов`язальним способом захисту права власності або іншого майнового права, спрямованим на повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, тому учаснику цивільних відносин, за чий рахунок відбулося таке неправомірне збагачення.

В спірному випадку, як правильно зазначив суд першої інстанції, відсутні підстави вважати перераховані кошти відповідачу безпідставно набутим майном в розумінні статті 1212 ЦК України.

Як встановлено судом, у зв`язку з травмуванням позивача у вересні 2020 року за погодженням між позивачем та відповідачем, доказом чого є розміщення оголошень про благодійний збір коштів на лікування ОСОБА_2 та пояснення сторони апелянта, на розрахункові рахунки, відкриті зокрема і на ім`я відповідачки, поступали грошові кошти.

Ухвалою апеляційного суду від 24 квітня 2025 року було задоволено клопотання позивача та витребувано у АТ КБ «Приватбанк» письмову інформацію щодо того, чи є наявними відкриті у банку розрахункові рахунки на ім`я ОСОБА_5 та виписку про рух коштів по таких рахунках за період з 01 вересня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання вимоги суду, банком надано запитувану інформацію стосовно рахунків за договорами про обслуговування на ім`я ОСОБА_2 № SAMDNFF158 від 02 лютого 2022 року та за договором від 29 березня 2013 року № SAMDN6160 та виписки про рух коштів по рахунках.

З отриманих виписок по рахунках за карткою НОМЕР_3 та карткою НОМЕР_1 , що належали ОСОБА_2 встановлено, що з 10 вересня 2020 року по 11 червня 2022 року, на зазначені картки відповідачки поступали кошти від громадян у формі переказу з картки на картку. При цьому, дійсно, низка платежів мали цільове призначення на лікування ОСОБА_2 як-то: «швидкого виздоровлення» (20.09.20 - 201,01 грн), «на лікування» (20.09.20 - 502,51 грн), «Гарісон вставай!» (20.09.20 - 1005,03 грн), «на лікування побратима» (21.09.20 - 502,51 грн), «Гаріку» (21.09.20 - 100,5 грн), «Гарік виздоровлюй, ти сильний, все буде добре» (13.01.21 - 502,51 грн), «благодійна допомога» (13.01.21 - 7035,18 грн), «благодійна допомога (06.03.21 - 2010,05 грн), «благодійна допомога» (06.06.21 -2020,15 грн) , «благодійна допомога» (25.07.21 - 1005,03 грн), «для Гаріка хоч трішки, але від серця» (28.03.21 - 2010,05 грн) та інші. Кошти перераховувалися в різних сумах з перервами протягом всього зазначеного проміжку часу.

Разом з тим, відсутні підстави вважати, що отримані на картки відповідачки кошти, були коштами позивача чи призначені йому і відповідач зберегла їх у себе чи використала у власних цілях. Оскільки як бачається з руху коштів, більшість переказів була без зазначення цільового призначення їх перерахування. Відсутні підстави вважати безпідставно збреженими чи використаними у власних цілях і кошти із зазначенням призначення платежу як благодійного, оскільки такі як видно з руху коштів, по мірі їх накопичення, відразу використовувалися. Так, наприклад, вже з 01.10.20 і в подальшому, відбувалося зняття готівки в банкоматі Обласна клінічна лікарня, здійснювався розрахунок в аптеках на ліки, у продуктових та промислових магазинах. Перевищення витрат саме зазначених коштів з цільовим призначенням, апелянтом не доведено та судом не встановлено. Щодо інших коштів, то апелянтом не представлено доказів про принаженість йому таких. Крім того, відповідачка згідно довіреності від 11.01.2021 була уповноваженою особою від ОСОБА_1 щодо вчинення від його імені юридично значимих дій, в тому числі, і стосовно розпорядження майном та укладення угод, тому доводи щодо збереження отриманих коштів та їх нецільове використання не ґрунтуються на доказах. Крім того, апелянтом не заперечується, що спочатку між подружжям було погодження щодо оголошення збору коштів та відповідно, уповноваження відповідачки на їх отримання та використання, допоки між сторонами не зіпсувалися відносини. Не є обгрунтованими з цих же підстав і доводи скарги щодо використання коштів на поїздку відповідачки на море та інші особисті витрати, оскільки доказів, які підтверджують такі обставини, не представлено.

Вирішуючи клопотання відповідача про визнання недопустимими витребуваних судом документів, колегія суддів зазначає, що таке не є обгрунтованим, оскільки клопотання про витребвання вирішено судом в межах заявлених вимог викладених у заяві про уточнення позовних вимог, прийнятої судом. Витребування ж доказів у порядку визначеному ЦПК України, є процесуальною дією і не є розкриттям банківської таємниці.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм надано правильну правову оцінку, рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 червня 2025 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин

Судді: В. М. Барков

О. В. Пнівчук