ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року

м. Харків

справа № 636/2093/25

провадження № 22-ц/818/3319/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Яцини В.Б.

учасники справи:

стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України»

боржник ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Мусєвіч Тетяна Володимирівна, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (ТОВ «Газорозподільні мережі України») в особі Харківської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 20 березня 2025 року постановлену у складі судді Гнізділова Ю.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської філії (далі ТОВ «Газорозподільні мережі Українив особі Харківської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за розподіл природного газу.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 20 березня 2025 року у видачі судового наказу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (ТОВ «Газорозподільні мережі України») в особі Харківської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», інтереси якої представляє Мусєвіч Тетяна Володимирівна відмолено.

Ухвала мотивована тим, що відповідно до отриманої судом інформації не можливо встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника.

Не погодившись з такою ухвалою суду, представник Мусєвіч Т.В., яка діє в інтересах ТОВ «Газорозподільні мережі України» звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору, місцем виконання договору є: АДРЕСА_1 , о/р НОМЕР_1 здійснюється фактичне споживання природного газу, про що свідчить, зокрема, фінансовий стан абонента, що є підтвердженням споживання природного газу та фактом приєднання до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору). На підтвердження щодо належності боржнику житла, по якому нарахований борг Заявником до заяви про видачу судового наказу були надані докази, а саме: - Копія паспорту та РНОКПП Боржника (для суду); - Копія договору купівлі-продажу квартири та витягу від 03.09.2021р.; - Копія договору дарування частки житлової квартири та витягу від 26.03.2015р.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 4 ст.263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що звертаючись із заявою про видачу судового наказу, заявник просить стягнути заборгованість послуги з розподілу газу станом на 28.02.2025 року у розмірі 501,48 грн надані за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, за змістом ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Частиною 2 вказаної вище статті зазначено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Статтею 163 ЦПК України встановлені вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 6 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Відповідно до ст.162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

За правилами ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з розподілу природного газу на об`єкт нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17.

Заявником до заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу були додані додатки: копія паспорту та РНОКПП, копія договору купівлі-продажу квартири та витягу від 03.09.2021 року, копія договору дарування частки житлової квартири та витягу від 26.03.2015 року.

Оскільки предметом заяви про видачу судового наказу у цій справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг з розподілу природного газу та такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, що знаходиться на території Чугуївського райну Харківської області суд дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки ухвалу від 20.03.2025 постановлено з порушенням норм процесуального права, апеляційну скаргу належить задовольнити, ухвалу суду скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Мусєвіч Тетяна Володимирівна, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (ТОВ «Газорозподільні мережі України») в особі Харківської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» задовольнити.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 20 березня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 24.06.2025 року.

Головуючий: О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина