24.06.2025 Справа № 363/1508/25
РІШЕННЯ

Іменем України

24 червня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря Ходасевич Д.К., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, у відкритому судовому засіданні, у залі суду в м. Вишгороді, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивачки - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

20.03.2025 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана заява, в якій позивачка просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь, аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 19.08.2024 року і до закінчення навчання в Національному транспортному Університеті чи до досягнення ОСОБА_3 двадцять трьох років, залежно від того, яка обставина настане раніше.

Так, в обґрунтування позову позивачка зазначала, що в липні 2005 року між сторонами укладено шлюб від якого вони мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області у справі за №363/632/22 - шлюб між сторонами розірвано. Наразі діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. 18.05.2022 року позивачка звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу. Судовим наказом стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утриманні синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно і до повноліття дітей. 13.08.2024 року ОСОБА_3 вступив на навчання до Національного транспортного Університету на денну форму навчання факультету менеджменту, логістики та туризму за спеціальність 073 «Менеджмент», ОПП «Логістика». Також, 13.08.2024 року укладено договір про навчання за №1878-24. Так, дане навчання є платним, строк навчання: з 01.09.2024 року до 30.06.2028 рік. Стипендію ОСОБА_3 не отримує та, у зв`язку з навчанням на денній формі, не має можливості повноцінно працювати та самостійно заробляти, а тому потребує фінансової допомоги батьків. Відповідач коштів на оплату навчання сина не надає. Враховуючи викладена, позивачка і змушена звернутися до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04.04.2025 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.05.2025 року залучено до участі у вказаній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивачки - сина сторін по справі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки рішення по справі може вплинути на його права та обов`язки.

23.06.2025 року до суду від представника відповідача - адвоката Березинець К.Г. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначала, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , оскільки сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів свого заробітку (доходу) та має на утриманні ще одного малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, відповідач утримує дружину ОСОБА_6 , з якою вони зареєстрували шлюб 07.06.2023 року та яка в теперішній час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, у зв`язку з чим не має змоги працювати самостійно. Крім того, малолітній син відповідача - ОСОБА_5 , за станом свого здоров`я потребує симптоматичного лікування, нагляду гастроентеролога та постійного диспансерного нагляду лікаря-педіатра, оскільки з народження має хворобу системи травлення,

що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого. Відповідач не погоджується з твердженням позивачки про те, що їх син ОСОБА_3 перебуває на її утриманні і вона самостійно забезпечує його всім необхідним для проживання, оскільки це не відповідає дійсності, відповідач щомісячно сплачував аліменти на утримання сина у визначеному судом розмірі. Виплата аліментів припинилася лише 24.03.2025 року, в той час коли позов позивачкою подано до суду - 20.03.2025 року. Крім того, після розірвання шлюбу, відповідач залишив позивачці та дітям побудований ним будинок та новий автомобіль, за який ще протягом тривалого часу виплачував кредит, що підтверджує той факт, що відповідач дбає про дітей. Крім того, у разі задоволення позову в запропонованому позивачкою розмірі, загальний розмір аліментів, що буде стягуватися з відповідача становити 50 % від його доходу, що буде значно більшим ніж він сплачував на двох дітей згідно судового наказу (33 %). Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина саме з 19.08.2024 року, представник відповідача зазначила, що з довідки з місця навчання від 17.03.2025 року за №0390 вбачається, що ОСОБА_3 розпочав навчання 01.09.2024 року. В своїй позовній заяві позивачка просить стягувати з нього аліменти чомусь з 19.08.2024 року, в той же час, на момент звернення до суду з вказаним позовом син сторін ОСОБА_3 був ще неповнолітнім, і на його утримання відповідач сплачував аліменти з інших правових підстав. За таких обставин, з метою уникнення подвійної відповідальності та враховуючи вимогу ст. 199 СК України, щодо досягнення сином чи донькою повнолітнього віку, вважає, що позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, при цьому надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, при цьому 24.06.2025 року до суду від його представника - адвоката Березинець К.Г. надійшла заява, в якій остання розгляд справи просила проводити за її відсутності та відсутності відповідача, проти позову заперечувала в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання теж не з`явився, при цьому надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог матері - не заперечував.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутністі учасників провадження, суд враховує їх належне повідомлення про день, час та місце розгляду справи, наявність заяв про розгляд справи за їх відсутності, а також те, що відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, додані до позову та відзиву на позов письмові докази, суд приходить до наступного висновку:

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),

що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України - предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 24.07.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією рішення Вишгородського районного суду Київської області у справі за №363/632/22 від 28.04.2022 року та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 7, 8-9).

Судовим наказом Вишгородського районного суду Київської області у справі за №363/1042/22 від 18.05.2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частин від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 22.04.2022 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 10).

На підставі вказаного судового наказу 15.06.2022 року було відкрито виконавче провадження №69224252 (а.с. 11).

13.08.2024 року між Національним транспортним університетом державної форми власності та ОСОБА_3 укладено договір про навчання, згідно п. 12 якого, фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних осіб та/або юридичних осіб, на умовах договору укладеного між закладом та фізичною особою, яка замовляє платну освітню послугу (а.с. 12-15).

З платіжних інструкцій за №0.0..1 від 19.08.2024 року та за №0.0..1 від 28.12.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатила на рахунок Національного транспортного університету грошові кошти у розмірі по 13 250 грн. за денне навчання студента ОСОБА_3 , курс 1, 1 група ЛГ, згідно договору за №1878-24 від 13.05.2024 року (а.с. 17, 18).

З довідки за №0390, виданої в.о. декана ФМЛТ О. Бакуліч 17.03.2025 року вбачається, що ОСОБА_3 навчається на першому курсі денної форми навчання факультету менеджменту, логістики та туризму Національного транспортного університету (за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб), для здобуття ступеню бакалавра у групі ЛГ-І-8 за спеціальністю 073 «Менеджмент» ОПП «Логістика». Термін навчання з 01.09.2024 року по 30.06.2028 року (а.с. 16).

З витягу з реєстру територіальної громади за №2025/005913366 від 07.05.2025 року та довідки, виданої старостою с. Старі Петрівці за №3/165 від 07.05.2025 року вбачається,

що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні (а.с. 55-56).

Позивачка в своїй позовній заяві зазначила, що стипендію ОСОБА_3 не отримує та у зв`язку з навчанням на денній формі не має можливості повноцінно працювати та самостійно заробляти, а тому потребує фінансової допомоги батьків. Відповідач коштів на оплату навчання не дає.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначив, що не має змоги матеріально допомагати своєму сину, оскільки він продовжує сплачувати аліменти на утримання іншого сина - ОСОБА_4 , а також має на утриманні ще одного малолітнього сина - ОСОБА_5 та дружину, яка перебуває в декретній відпустці. На підтвердження своїх заперечень до матеріалів справи долучено наступні докази:

Так, з копії повторно виданого свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_2 07.06.2023 року уклав шлюб з ОСОБА_7 (прізвище після шлюбу - « ОСОБА_7 ) (а.с. 69).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 народився син - ОСОБА_5 , що слідує з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 68).

Як слідує з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 1499 від 16.06.2025 року - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має хворобу систему травлення, інш. та вроджений дефіцит лактази, внаслідок чого потребує диспансерного нагляду у педіатра постійно (а.с. 70).

Інших доказів на підтвердження того, що відповідач не має можливості надавати повнолітньому сину, що продовжує навчання, матеріальну допомогу - відповідачем не надано, в тому числі і доказів його заробітку (доходу). Крім того, не надано відповідачем і доказів на підтвердження того, що його малолітній син ОСОБА_5 потребує симптоматичного лікування, на яке відповідач періодично на постійній основі, як він вказував у відзиві, несе витрати, до відзиву також не додано.

Частиною 1 ст. 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року - батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 53 Конституції України - кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність та безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про освіту»).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Таким чином, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків,

які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до ст. 200 СК України - суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року у справі за №748/2340/17 міститься висновок щодо застосування ст. 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

У постанові Верховного Суду від 13.04.2021 року у справі за №308/4214/18 зазначається, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у п. 20 постанови за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Суд зазначає, що син сторін по справі - ОСОБА_3 , втратив правовий статус дитини, оскільки досяг повноліття. З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 навчається на першому курсі денної форми навчання факультету менеджменту, логістики та туризму Національного транспортного університету (за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб), для здобуття ступеню бакалавра у групі ЛГ-І-8 за спеціальністю 073 «Менеджмент» ОПП «Логістика». Термін навчання з 01.09.2024 року по 30.06.2028 року та дійсно потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, оскільки несе витрати, пов`язані з оплатою навчання, з навчальним процесом, з проживанням, з транспортними витратами, з придбанням учбових матеріалів, харчуванням та лікуванням тощо.

Суд зауважує, що ст. 199 СК України розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за умови досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. При цьому навчання дитини має бути її основним заняттям.

При визначенні розміру аліментів суд враховує витрати, пов`язані саме з навчанням у навчальному закладі, як то вартість навчання, підручників, канцелярського приладдя, комп`ютерної техніки, проїзд до навчального закладу тощо.

Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд бере до уваги, що обов`язок утримувати повнолітнього сина на період навчання мають нести однаково як матір так і батько.

У постанові Верховного Суду у справі за №635/1139/17 від 20.05.2020 року зазначено, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів, суд враховує матеріальний стан сторін, а також інші обставини, що мають істотне значення. З наданих матеріалів справи встановлено, що відповідач продовжує сплачувати аліменти на утримання його неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дружину ОСОБА_6 , яка наразі перебуває в декретній відпустці. З огляду на це, одночасна сплата аліментів у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), як того вимагає позивачка, буде створювати для відповідача надмірний фінансовий тягар. А відтак, з урахуванням зазначених обставин, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов та визначити розмір аліментів у 1/6 частці від заробітку (доходу) відповідача, що є справедливим та обґрунтованим у конкретних обставинах справи.

Суд вважає, що відповідно до засад цивільного судочинства - справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦПК України) аліменти в розмірі 1/6 частки від доходів відповідача є достатніми та забезпечать інтереси сина ОСОБА_9 , що продовжує навчання та потребує фінансової допомоги не лише від матері, а і від батька, крім того, на думку суду, визначений розмір аліментів не буде порушувати права та інтереси інших дітей відповідача, яких він продовжує утримувати.

З урахуванням приписів ст. 199 СК України - обов`язок відповідача сплачувати аліменти припиниться при досягненні сином двадцяти трьох років, також право останнього на утримання припиняється і у разі припинення ним навчання, яке може наступити раніше.

Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів з відповідача, починаючи з 19.08.2024 року суд зазначає про наступне:

Так, згідно з приписами ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Таким чином, виходячи із змісту ст. 201, ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову, в даному випадку позивачка звернулась до суду з цими вимогами 20.03.2025 року, в позові просить починати їх стягувати з 19.08.2024 року.

Визначаючи період, за який мають стягуватись аліменти, суд зазначає, що аліменти на утримання повнолітньої особи, яка продовжує навчання, за загальним правилом стягуються з дня пред`явлення позову до суду і, на період її навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років, в залежності від того, яка з цих обставин настане раніше. Позивачка звернулася до суду з даним позовом 20.03.2025 року, в той же час судом встановлено, що позивачка продовжувала отримувати аліменти від відповідача на утримання сина ОСОБА_9 по ІНФОРМАЦІЯ_5 включно, тобто по день, коли сину виповнилося 18 років, а відтак, в даному випадку, суд вважає за необхідне почати стягувати аліменти з відповідача саме з наступного дня, після досягнення сином повноліття, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Інші доводи учасників справи, наведені у заявах по суті справи, не впливають на висновок суду щодо необхідності стягнення з відповідача аліментів у вказаному розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 141, 182, 191, 200, 201 СК України, ст. ст. 5, 10-13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивачки - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з продовженням ним навчання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 24.03.2025 року і, до закінчення ОСОБА_3 навчання у Національному транспортному університеті, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, залежно від того, яка з цих обставин настане першою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 1211, 20 гривень.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України - допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНКОПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуюча суддя О.П. Дьоміна