Провадження № 2/638/898/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16 червня 2025 року м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді - Шамраєва М.Є.,
за участю секретаря судового засідання - Кутоманової К.С.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в міста Харкові за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, -
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" на користь позивача, яка діє в інтересах ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого у розмірі 24 000,00 грн. та страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 216 000,00 грн.
Щодо загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, сторона позивача зазначає, що особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди, у зв`язку зі смертю потерпілого є батько ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_6 та син ОСОБА_2 , законним представником якого є його мати ОСОБА_1 . На день настання страхового випадку, статею 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 6 000 ( шість тисяч) гривень. Тому, з урахуванням вищевикладеного, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 72 000 ( сімдесят дві тисячі) гривень 00 коп., що виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування. Отже, частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування дорівнює 24 000,00 грн.
Щодо відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю батька (втрати годувальника) сторона позивача зазначає, що, позивач є представником особи, яка перебувала на його утриманні та мала право на утримання, оскільки є неповнолітньою особою та відноситься до непрацездатних осіб, а тому підпадає під п. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України. Таким чином, Позивач є особою, яка має право на відшкодування шкоди, у зв`язку із загибеллю батька, оскільки на день його смерті був на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утримання одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку». На день настання страхового випадку, статею 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 6 000 ( шість тисяч ) гривень.
Отже, мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, обрахований відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України " Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (чинного на час виникнення спірних правовідносин), становить 216 000 (двісті шістнадцять тисяч) гривень.
Ухвалою Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 08.01.2024 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 16.04.2024 підготовче провадженні по вказаній цивільній справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.
Ухвалою Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 07.04.2025 вказану цивільну справу прийнято суддею Шамраєвим М.Є. до свого провадження та призначено до судового розгляду.
До суду надійшло клопотання представника позивача Лабика Р.Р. про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, письмові пояснення на позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 09.11.2021 Дергачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова) вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено актовий запис № 1304.
На обґрунтування підстав відшкодування моральної шкоди позивач стверджує, що є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є сином загиблого ОСОБА_4 тобто ОСОБА_1 є законним представником ОСОБА_2 , а отже належить до осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди.
При цьому, з досліджених доказів, долучених до позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 23, в графі батько зазначено ОСОБА_4 , в графі мати зазначено ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого 12.02.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Дергачівського районного управління юстиції Харківської області.
Відповідно до копії рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10.01.2014 по справі 619/6152/13-ц, шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований 12.09.2009 у відділі РАЦС Дергачівського районного управління юстиції Харківської області за актовим записом №154 - розірвано. Позивачці після розірвання шлюбу залишено прізвище « ОСОБА_1 ».
Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 виданого 20.04.2018 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області вбачається, що 20.04.2018 був укладений шлюб між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що було складено відповідний актовий запис № 938. На підставі вищевказаного ОСОБА_1 змінила своє прізвище « ОСОБА_1 » на прізвище « ОСОБА_1 ».
Відповідно до інформації Шевченківського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , має на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та отримує пенсію за втратою годувальника, в графі годувальник зазначено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України до першої черги осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи відносяться чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), та діти (усиновлені) вказаної особи. Тобто, вказані особи мають право на відшкодування моральної шкоди незалежно від того, проживали вони разом із фізичною особою, яка померла, на час її смерті чи окремо.
За таких обставин, судом встановлено, що позивач належить до першої групи осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, як представник неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Позивач посилається на те, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу, яким завдано шкоди застрахована в страховій компанії Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант».
Позивач стверджує, що наслідок вищевказаної ДТП, було завдано матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_2 , які позивачем оцінено в 24 000,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого та 216 000,00 грн. страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника.
Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Згідно вимог ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.
Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно із ст. 34.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Приписами ст. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш, як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
У відповідача СК «Мега Гарант» у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком.
Відповідно до вимог 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в ред. на момент страхового випадку) Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Згідно 27.4. вищезазначеного Закону Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть.
Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.
Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За змістом статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно, у разі вчинення дій, які не врегульовані нормами цивільного законодавства, перед судом може постати завдання оцінки таких дій.
З формулювання статті 11 ЦК України можна зробити висновок, що такі дії повинні відповідати загальним засадам цивільного законодавства України, які закріплені в статті 3 цього Кодексу.
Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону № 85/96-ВР).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Водночас у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону).
Тобто положення цього Закону спрямовані, як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.
ЦК України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України).
Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи прав інших осіб, у спосіб, передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
В постановах Великої Палати Верховного Суду послідовно наголошується, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
Відповідно до підпункту «ґ» пункту 41.1, підпункту «а» пункту 41.2 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (фонду страхових гарантій) відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ (повного члена), що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
У випадку нездійснення страхової діяльності, позбавлення ліцензії та/або виключення страховика зі складу МСТБУ, страховик зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього.
Відтак обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі недостатності коштів та майна відповідного страховика, покладено на МТСБУ з моменту визнання цього страховика банкрутом та/або його ліквідації як юридичної особи.
Таким чином, МТСБУ відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує шкоду за страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи.
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Стаття 1167 ЦК України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Позивач, звертаючись з даним позовом до суду щодо підстав відшкодування шкоди посилається на ст. 1187 ЦК України.
Суд погоджується з твердженням позивача щодо права на відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідач згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Як встановлено судом під час розгляду справи, обставин непереборної сили або умислу потерпілого в даному випадку під час розгляду кримінальної справи встановлено не було і не було заявлено про такі обставини під час розгляду цивільної справи.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 81, 83, 84 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На теперішній час АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" не ліквідована (тобто не виключена з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), а тому зобов`язана самостійно відшкодовувати шкоду, тож вимоги позивача саме до АТ «Страхова компанія «Мега Гарант» є обґрунтованими.
Також, суд вважає доведеними позовні вимоги про відшкодування на користь позивача суми у відшкодування моральної шкоди, оскільки ці суми є обґрунтованими та підтвердженими належними та допустимими доказами, відповідно до вимог Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, такими, що відповідають чинному законодавству, доведеними в судовому засіданні та не спростованими відповідачем, а тому позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього (на час подання позову) ОСОБА_2 до Акціонерного товариства страхова компанія «Мега-Гарант» про відшкодування шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.4-13, 76-89, 258-273 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 моральну шкоду, заподіяної смертю потерпілого у розмірі 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп. та страхове відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 216 000 (двісті шістнадцять тисяч) грн. 00 коп.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20-ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку позивачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості щодо учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
Суддя М.Є. Шамраєв