Справа № 686/5103/25
Провадження № 2/686/2998/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 червня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді

Продана Б.Г., за участю секретаря судового засідання Боднар А.П., представника позивача

ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі

суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Російська

федерація в особі Уряду РФ про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2025 року до суду звернувся ОСОБА_2 із позовом до Держави Російська Федерація в особі Уряду РФ про відшкодування майнової шкоди в розмірі 217 620 грн. В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України та проживав разом з сім`єю за адресою АДРЕСА_1 .

24 лютого 2022 року Президент Російської Федерації оголосив рішення про введення військ на територію України з метою демілітаризації України. По всій території України розпочались масові авіаційні удари, ракетні та артелирійські обстріли військових Російської Федерації по військових та цивільних об`єктах, знищувалась інфраструктура міст.

24 лютого 2022 року Президент України Володимир Зеленський підписав Указ №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». З 24 лютого 2022 року та по теперішній час Російська федерація продовжує повномасштабне вторгнення на територію України.

Частина території України, зокрема м. Маріуполь, перебуває на окупованій території. В місті зруйновано велика кількість житлових будинків, об`єктів інфраструктури, більшість з яких не підлягає відновленню. Через руйнування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , позивач втратив можливість користуватись квартирою та майном, яке в ній знаходилось.

З 27.07.1995 по 01.04.2022, ОСОБА_2 проживав у квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Починаючи з 24.02.2022 до дати евакуації Позивач перебував в укритті у зв`язку з масовими авіаційними ударами, ракетними та артилерійськими обстрілами. За даним фактом Позивач звернувся до Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області та повідомив про те, що 16.03.2022, підрозділи збройних сил та інших військових формувань російської федерації, перебуваючи в м. Маріуполь, Донецької області порушуючи закони та звичаї війни, в ході бойових дій із застосуванням артилерійської зброї, пошкодили квартиру АДРЕСА_2 . Після авіаударів та артилерійських обстрілів, квартира позивача була зруйнована та стала непридатною для проживання, знищено меблі та побутову техніку, що також не підлягає відновленню. У квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , знаходились речі та техніка на суму 120 000 грн.

Також, позивач здійснював підприємницьку діяльність, а саме магазини на Ринку «Центральний» та на Ринку «Денис». У даних магазинах знаходились товари та техніка, зокрема: техніка: ноутбук вартістю 18 000 грн.; ноутбук вартістю 8 000 грн.; вітрина вартістю 8 680 грн. вітрина вартістю 3 640 грн; кавова машина у кількості 2 одиниць на суму 22 800 грн; кавова машина у кількості 1 одиниці на суму 7 600 грн., холодильник вартістю 5000 грн.; Стаціонарна акустична система вартістю 25 200 грн.; Портативна акустична система у кількості 2 одиниць на суму 1800 грн.; Портативна акустична система вартістю 1900 грн.. Загальна сума втраченого майна становить 97 620 грн.

Вважає, що Російська Федерація є відповідачем у справі як країна, що вчинила військову агресію проти України та на якій лежить обов`язок відшкодувати майнову шкоду завдану позивачу, у зв`язку із чим він звернувся із даним позовом.

03.03.2025 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання.

Відповідач правом подати відзив не скористався.

09.04.2025 року справу призначено до слухання по суті.

В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК Україниу разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи представника позивача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вважає, що протиправними діями військ російської федерації йому була заподіяні матеріальна шкода.

Оскільки спірні правовідносини склалися за участю іноземного елемента, то суду необхідно з`ясувати процесуальні особливості, які впливають на юрисдикційність такого спору.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частина перша статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Починаючи з 2014 року, загальновідомим є той факт, що рф чинить збройну агресію проти України.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України № 2188-IX від 14 квітня 2022 року «Про Заяву Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії Збройних сил, політичного і військового керівництва росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення Збройними силами російської федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.

Наведені дії рф вчиняє з 2014 року та продовжує станом на момент постановлення цього рішення. Отже, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено рф, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії рф, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.

Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

У спірних правовідносинах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до рф про відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок збройної агресії військ рф на території України.

У цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії рф) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ.

Дії іноземної держави вийшли за межі своїх суверенних прав, оскільки будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України 24лютого 2022року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства рф в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України.

Враховуючи вищенаведене, починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства рф в Україні запитів щодо згоди рф бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням рф збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А починаючи з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних зносин України з рф.

З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією рф проти України, чим порушено її суверенітет, отримання згоди рф бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним.

Рф, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі громадянину України.

Названа країна-агресор діяла не у межах свого суверенного права на самооборону, навпаки віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, а тому безумовно надалі не користується у такій категорії справ своїм судовим імунітетом.

Отже, російська федерація є належним відповідачем у спірних правовідносинах.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стандарти доказування передбачають, що особа має довести факт заподіяння їй матеріальної шкоди.

Так у спірних правовідносинах позивач стверджує, що завдана йому матеріальна шкода полягає у знищенні його майна, що перебувало у зруйнованій квартирі, якою він користувався та приміщеннях магазинів на Ринку «Центральний» та на Ринку «Денис», на загальну суму 217 620 грн.. Суму збитків позивач розрахував опираючись на орієнтовні ціни, оскільки документи, які можуть підтвердити вартість втраченого майна відсутні у зв`язку з масовими авіаційними ударами, ракетними та артилерійськими обстрілами, що призвело до пожеж у місцях де знаходилась техніка.

Правова конструкція процедури відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну фізичної чи юридичної особи в контексті принципу змагальності цивільного судочинства передбачають доведення факту заподіяння шкоди майну, належності цього майна особі та доведення розміру заподіяної шкоди.

Позивач переконує суд, що матеріальна шкода завдана йому військами країни-агресора на території України шляхом знищення належного йому майна на загальну суму 217 620 грн.

Матеріали справи не містять доказів, що особі належало перераховане в позовній заяві майно, а саме: меблі та побутова техніка, що знаходились у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , на суму 120 000 грн. А також техніка з магазинів: ноутбук вартістю 18 000 грн.; ноутбук вартістю 8 000 грн.; вітрина вартістю 8 680 грн. вітрина вартістю 3 640 грн; кавова машина у кількості 2 одиниць на суму 22 800 грн; кавова машина у кількості 1 одиниці на суму 7 600 грн., холодильник вартістю 5000 грн.; Стаціонарна акустична система вартістю 25 200 грн.; Портативна акустична система у кількості 2 одиниць на суму 1800 грн.; Портативна акустична система вартістю 1900 грн.. Загальна сума втраченого майна становить 97 620 грн., яке з його слів було пошкоджено внаслідок протиправних дій військ країни-агресора, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості подальшого з`ясування підстав для стягнення матеріальної шкоди в зв`язку з недоведенням позивачем належності йому пошкодженого майна.

За таких підстав суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Російської Федерації в особі Уряду РФ про відшкодування матеріальної шкоди, слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.2, 12, 13, 30, 48, 76, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23,170,1167,1173, 1174 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) до Держави Російська федерація в особі Уряду РФ (103274.

м. Москва, вул. Кранопресненська набережна 2) про відшкодування майнової шкоди в

сумі 217 620 грн. залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Хмельницькому апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 24.06.2025 року.

Суддя: