Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1264/25

Провадження № 2-о/126/112/2025

"10" червня 2025 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

зі секретарем Дончик О.А.

за участі заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернулася в суд з заявою, в якій просить видати обмежувальний припис ОСОБА_2 , яким заборонити: перебувати в місці проживання (перебування) її, особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, вести листування, телефонні переговори з заявницею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обгрунтування поданої заяви, ОСОБА_1 , зазначає, що вона проживає в одному будинку за адресою в АДРЕСА_1 , разом з чоловіком ОСОБА_2 та двома малолітніми дітьми. З травня 2024 року їх сімейне життя не склалося. Між ними почали виникати постійні конфлікти, поведінка ОСОБА_2 під час даних конфліктів була агресивною, він погрожував їй фізичною розправою, створював нестерпні умови проживання.

В період часу з 24 травня 2024 до 14 травня 2025 ОСОБА_2 систематично вчиняв відносно неї психологічне насильство, що призвело до її психологічних страждань та погіршився її стан здоров`я.

За даний період часу вона зверталася по допомогу до поліції чотири рази, а саме: 24.05.2024, 18.02.2025, 18.04.2025, 14.05.2025.

За результатами розгляду протоколів про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, складених на ОСОБА_2 , Бершадським районним судом Вінницької області було винесено постанови від 30.07.2024, 20.03.2025, якими визнано його винним та накладено на стягнення у вигляді штрафу.

Крім того, відносно ОСОБА_2 відкрито кримінальне провадження від 02.05.2025 за ст. 126-1 КК України.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, вона змушена звернутися до суду, задля захисту своїх прав.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 підтримала заяву та просила її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 заперечував щодо задоволення заяви.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 30.07.2024 у справі № 126/1397/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 24.05.2024 ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_1 .

Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 20.03.2025 у справі № 126/405/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 18.02.2025 ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_1 .

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000149 від 02.05.2025 на підставі заяви ОСОБА_1 від 01.05.2025, було внесено відомості про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КупАП.

Згідно довідки-характеристики № 161 від 14.05.2025, виданої Бершадською міською радою Бирлівським старостинським округом, ОСОБА_2 , зловживає алкогольними напоями.

У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Статтею 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Предметом доказування у справах окремого провадження щодо видачі обмежувальних приписів є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП ) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису (правова позиція Верховного Суду у постанові від 26.09.2019 у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19)).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Верховним Судом у постанові № 753/4405/20 від 12 квітня 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Стаття 26 зазначеного Закону визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису.

Верховний Суд у постанові № 299/3692/19 від 30 червня 2021 року вказав, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 у справі № 754/11171/19.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі Україні про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких, у тому числі є подружжя, діти одного з подружжя, особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою.

Аналізуючи надані до суду докази та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про доведеність підстав для застосування тимчасових обмежувальних заходів щодо кривдника, враховуючи те, що ОСОБА_2 за місцем проживання заявниці чинить фізичне та психологічне насилля висловлюючи образи та погрози їй, а також шляхом висловлювання нецензурною лайкою, які ОСОБА_1 також розцінює як образи.

Оцінюючи встановлені обставини справи, які підтверджуються наданими заявницею доказами, суд приходить до висновку, що остання зазнає зі сторони ОСОБА_2 домашнього насильства, вчиненого у формі психологічного та фізичного насильства.

Отже, такі дії ОСОБА_2 є вчиненням домашнього насильства, відтак в інтересах заявника та з метою убезпечення від продовження цих дій є доцільним застосування обмежувального припису.

З огляду на вищевикладене, суд, вважає, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного та фізичного характеру щодо заявниці, а також те, що ризики подальшого вчинення такого насильства можуть мати місце в подальшому, тому, є підстави для видачі обмежувального припису.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини стосовно порушеного Заявником питання свідчить, що можливість отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі статті 3 Європейської Конвенції з прав людини, а також права на життя згідно статті 2 та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно статті 8 цієї Конвенції.

Суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для його захисту, а саме звернення до правоохоронних органів, не дали очікуваного результату, а тому, обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника.

Заінтересованою особою ОСОБА_2 не надано жодних доказів на спростування встановлених обставин.

Щодо оцінки обмежень, які заявниця просить встановити суд.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбаченихЗаконом України"Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Тимчасові обмеження прав особи, що здійснює домашнє насильство, мають бути пропорційними меті застосування щодо неї обмежувального припису (постанова Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 154/1692/19 (провадження № 61-17191св19).

Враховуючи поведінку ОСОБА_2 яка полягає у систематичному вчиненні по відношенню до заявниці насильства в сім`ї у формі фізичного та психологічного насильства (погрозта образ), суд приходить до висновку про задоволення заяви, тобто, видати обмежувальний припис, яким визначити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , заявлені заявницею строком на 6 місяців.

При цьому, суд звертає увагу на те, що життя та здоров`я, недоторканість і безпека заявниці як найвища соціальна цінність переважають над правом заінтересованої особи на житло, а тому допускається його обмеження, оскільки втручання держави у це право через механізм обмежувального припису є виправданим (постанова Верховного Суду від 22 лютого 2023 року по справі №531/352/22).

На переконання суду, видача обмежувального припису із встановленням такої заборони забезпечить дієвий, ефективний та невідкладний захист заявниці від домашнього насильства та буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства, а інтереси жертви домашнього насильства у цій конкретній ситуації переважають над інтересами кривдника. Такі тимчасові обмеження будуть пропорційними по відношенню до особи кривдника і не спричинять для неї необґрунтовано обтяжливих наслідків.

В силу ч. 3ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Керуючись ст.ст.4,12,13,19,95,258,259,263-265,350-1,350-8,354,355, 3501-3506 ЦПК України, ст.1, ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і встановити такі заходи тимчасового обмеження прав та покласти на нього такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , за адресами: АДРЕСА_2 (адреса для листування);

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Встановити строк дії обмежувального припису - 6 (шість) місяців.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Копію рішення направити до ВП 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік та до КУ "Центр соціальних служб Бершадської міської ради".

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактичне місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 10.06.2025.

Суддя Р. В. Хмель