Справа № 468/2270/24
Провадж.№ 2/481/130/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

заочне

04.06.2025 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Уманської О.В., за участі секретаря судових засідань Кузьміної Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Новий Буг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

Установив:

15.11.2024 року адвокат Чепурнова О.В., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до Баштанського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», в якому просила визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі написи №24924 від 29.04.2021 року та 23898 від 28.04.2021 року, вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості в розмірі 21132,00 гривень та 22344,10 гривень.

В обґрунтування вимог представник позивача посилається на те, що 09 травня 2023 року на мобільний номер ОСОБА_1 надійшло повідомлення про блокування коштів у зв`язку, з відкриттям виконавчого провадження.

Відповідно до відомостей з постанов про накладення арешту на кошти ОСОБА_1 , підставою для відкриття виконавчого провадження № 66297028 є виконавчий напис № 24924 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 29.04.2021 року. Натомість підставою для відкриття виконавчого провадження № 33180112 є виконавчий напис № 23898 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 28.04.2021 року.

Отримати від приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. будь-яку інформацію позивач не має можливості, у зв`язку з тим, що Наказом Міністерства юстиції України від 30.12.2021 року № 4722/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 17.12.2021 року № 4 на підставі підпунктів «е», «з» та «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства, а також грубим порушенням закону, яке завдало шкоди фізичним та юридичним особам при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій та неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 30.11.2009 року за № 7921 на ім`я ОСОБА_2 , анульовано. На сьогодні документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса ОСОБА_2 до Київського обласного державного нотаріального Архіву не передані.

Вважає, що виконавчі написи вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат», оскільки зазначені суми грошових вимог не є безспірними, крім того кредитні договори не були нотаріально посвідченими, а тому виконавчі написи мають бути визнані такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 15.11.2024 року матеріали справи передано на розгляд до Новобузького районного суду за правилами територіальної юрисдикції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2024 року матеріали позовної заяви передані судді Уманській О.В.

Ухвалою суду від 07.01.2025 року відкрито провадження та призначено справу до слухання у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 23.04.2025 року було витребувано: 1) у Товариства з обмеженою відповідальністю Українські фінансові операції , належним чином засвідчені документи на підставі яких вчинено виконавчий напис № 23898 від 28 квітня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 22344,10 гривні та виконавчий напис № 24924 від 29 квітня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 21132,00 гривні; 2) у приватного нотаріуса Київського міського Остапенко Євгена Михайловича, належним чином засвідчені документи на підставі яких вчинено виконавчий напис № 23898 від 28 квітня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 22344,10 гривні та виконавчий напис № 24924 від 29 квітня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 21132,00 гривні.

Позивач та його представник на судовий розгляд справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи без його участі, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзиву та клопотання про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, судом, зі згоди позивача, 04.06.2025 року постановлено ухвалу про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України.

При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу.

Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 29.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №24924, про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Українські фінансові операції заборгованості в сумі 21132,00 грн.

Крім того 28.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №23898, про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Українські фінансові операції заборгованості в сумі 22344,10 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. від 27.07.2021 року на підставі виконавчого напису нотаріуса №24924, про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Українські фінансові операції заборгованості в сумі 21132,00 грн, в рамках виконавчого провадження №66297028 арештовано кошти боржника які знаходяться на рахунках в банках чи інших фінансових установах (а.с.22).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. від 22.07.2021 року на підставі виконавчого напису нотаріуса №23898, про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Українські фінансові операції заборгованості в сумі 22344,10 грн, в рамках виконавчого провадження №66180112 арештовано кошти боржника які знаходяться на рахунках в банках чи інших фінансових установах (а.с.23).

Згідно інформації з АСВП виконавче провадження №66297028 ( боржник:ОСОБА_1 , стягувач: ТОВ Українські фінансові операції ) відкрито 27.07.2021 року та знаходиться на виконанні у приватного виконавця Химич О.М. Крім того виконавче провадження №66180112 ( боржник:ОСОБА_1 , стягувач: ТОВ Українські фінансові операції ) відкрито 22.07.2021 року та також знаходиться на виконанні у приватного виконавця Химич О.М.

Суд також звертає увагу на те, що ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 23.04.2025 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. та відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Українські фінансові операції , належним чином засвідчені документи на підставі яких вчинено виконавчий напис № 23898 від 28 квітня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 22344,10 гривні та виконавчий напис № 24924 від 29 квітня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 21132,00 гривні. Зазначена ухвала була направлена судом на офіційну адресу реєстрації місця знаходження нотаріуса. Крім того копія ухвали була направлена (доставлена) в електронний кабінет відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» в системі «Електронний суд». Станом на дату ухвалення рішення ухвала суду від 23.04.2025 року не виконана.

Позивачем в позовній заяві заперечується безспірність заборгованості, а також подання нотаріусу всіх документів.

Доказів укладення нотаріально посвідченого кредитного договору, направлення позивачу вищезазначеного повідомлення та вимоги і отримання цих листів останнім, відповідачем суду не надано.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України. Одним з таких актів є «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (надалі - Порядок).

Згідно ст.87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно пп.2.1 п.2 глави 16 розділу ІІ Порядку - для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Згідно пп.3.2 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку - безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Згідно пп.3.5 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку - при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Суду не надано відповідачем належних доказів на підтвердження того, що на момент вчинення нотаріусом виконавчих написів боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи не пропущено строки позовної давності , чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчих написах (відсутній розрахунок заборгованості), та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчих написів.

Отже, суду не надано належних доказів на підтвердження того, що стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ «Українські фінансові операції» провадилось у безспірному порядку.

Крім того, в позовній заяві позивач поміж іншим, як на підставу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилається на те, що ним не було отримано повідомлення як про наявність будь-якої заборгованості та пропозицію щодо її сплати.

Оскільки вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику, повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Проте, матеріали справи відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення не містять.

За вказаних обставин, неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції». Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

З наведеного слідує, що нотаріусом також не дотримано одного із етапів процедури стягнення боргу за договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса, яким є належне повідомлення боржника про заборгованість.

Крім того підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів провадиться стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису у цьому випадку подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів внесено зміни, зокрема доповнено пунктом 2 - Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису за цим пунктом нотаріусу подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Оскаржені ОСОБА_1 виконавчі написи вчинені нотаріусом в 2021 році, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, а кредитні договори які були надані нотаріусу для вчинення виконавчих написів, не містить відомостей про нотаріальне посвідчення, тому наявні підстави для визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно ст.50 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

За таких обставин суд приходить до висновку, що при вчиненні виконавчих написів №24924 та 23898 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не переконався у повноті пакету документів поданих стягувачем, не переконався належним чином у безспірності суми, що підлягає стягненню, та безспірності характеру правовідносин сторін, що не відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат».

Аналіз досліджених судом доказів, наданих позивачем, які є належними, допустимими та достатніми, свідчить про обґрунтованість та доведеність позовних вимог і наявність законних підстав для визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчі написи №24924 від 29.04.2021 року та №23898 від 28.04.2021 року, вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2422,40 гривень судового збору.

За змістом ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу, віднесені до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як встановлено ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначила наступне. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Тобто, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У додатковій постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Згідно договору про надання професійної правничої допомоги від 21.10.2024 року укладеного з позивачем, фіксований розмір гонорара адвоката складає 6500 гривень, який оплачується одночасно з підписанням договору.

Представником відповідача суду подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги посилаючись на завищену вартість робіт за надання правової допомоги у малозначній та типовій справі.

Суд вважає слушними доводи представника відповідача про те, що розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним зі складністю справи та виконаною роботою.

Справа за своєю суттю не відноситься до складної, при тому, представник позивача Чепурнова О.В. не брала участі у жодному судовому засіданні, додаткових заяв та клопотань крім позовної заяви не складала.

Тож, оцінюючи складність справи, співмірність вартості правничої допомоги до складності справи, не великий обсяг доказів та часу затраченого на складення процесуальних документів (позовної заяви) , зважаючи на те що адвокат участі в судових засіданнях не брав, суд вважає, що надану правову допомогу слід зменшити до 2 500 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України,-

Ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню - задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 24924, вчинений 29.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості в розмірі 21132,00 гривень.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 23898, вчинений 28.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості в розмірі 22344,10 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2422,40 гривень .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 2500,00 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте районним судом при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційну скаргу, заяву про перегляд заочного рішення не буде подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», , юридична адреса: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська 27 приміщення 2.

Повне судове рішення виготовлене 04.06.2025 року.

Суддя