справа № 362/582/25
провадження № 2/362/1556/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.25 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Поповича О.В. розглянув у місті Василькові в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Суд установив:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (далі позивач, ПАТ «СК «УНІКА») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просить стягнути з відповідача шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 31 791,82 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 27 червня 2018 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача пошкоджено автомобіль Ford Transit (д.н.з. НОМЕР_1 ). Оскільки станом на час вчинення ДТП відповідач не досягнув віку з якого наступає адміністративна відповідальність, позивач був позбавлений можливості відшкодувати завдані збитки.

Ухвалою від 27 січня 2025 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що матеріали справи не містять жодного допустимого доказу на підтвердження вини відповідача у вчинені ДТП, з огляду на що його винність не може вважатись підтвердженою. Крім того, вказує на невідповідність марки автомобіля, що був учасником ДТП, транспортному засобу, зазначеному у страховому акті. Відповідач також надав клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, та наголосив, що порушення строку позовної давності за даними вимогами є підставою для відмови у позові.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 01 січня 2018 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ТОВ «Цеппелін Україна» укладено Договір добровільного страхування на транспорті «Каско Corporate» №001409/4100/0000022 згідно переліку транспортних засобів Страхувальника.

27 червня 2018 року в м. Васильків сталося ДТП за участю мотоцикла (д.н.з. Б/Н) під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Ford Transit (д.н.з. НОМЕР_1 ) під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Ford Transit (д.н.з НОМЕР_1 ), що був застрахований за Договором №001409/4100/0000022.

Згідно довідки Васильківського відділу поліції ГУНП в Київській області №925443 на момент ДТП ОСОБА_1 був неповнолітній, матеріали ДТП направлено до відділу ювінальної превенції Васильківського ВП.

16 липня 2019 року ПрАТ «СК «УНІКА» отримано відповідь Васильківського відділу поліції ГУНП в Київській області, в якій зазначено, що оскільки на момент ДТП ОСОБА_1 не досягнув віку з якого наступає адміністративна відповідальність, до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 184 КУпАП притягнуто його матір ОСОБА_3 за невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей.

Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №00264341 та умов Договору страхування, розмір страхового відшкодування склав 31 791,82 грн., які були перераховані згідно платіжного доручення №033882 від 24 липня 2018 року.

Так, за змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У справі, яка розглядається, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем.

Судом встановлено, що 27 червня 2018 року в м. Васильків сталося ДТП за участю мотоцикла (д.н.з. Б/Н) під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Ford Transit (д.н.з. НОМЕР_1 ) під керуванням водія ОСОБА_2 .

Так, на думку позивача, вина відповідача у вчинені ДТП підтверджується довідкою Васильківського відділу поліції ГУНП в Київській області №925443 від 26 червня 2018 року та листом начальника сектору превенції Васильківського відділу поліції ГУНП в Київській області.

Слід звернути увагу, що справа про притягнення особи до адміністративної відповідальності розглядається в рамках КУпАП.

Відповідно до статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Окрім того, відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти, встановлені при розгляді справи про адміністративне правопорушення, є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи.

Згідно із вимогами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до статті 1166 ЦК України підставою для відшкодування особою майнової шкоди є склад цивільного правопорушення, а саме: а) протиправна поведінка; б) шкода; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина особи, яка завдавала шкоди.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

При цьому, згідно з положеннями частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, положення статті 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою.

На відміну від зазначених положень, стаття 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини відповідача, а отже саме він має відшкодувати завдану матеріальну шкоду.

Водночас, суд зазначає, що той факт, що в матеріалах справи відсутня відповідна постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлено наявність в діях відповідача складу адміністративного правопорушення, як відсутня і постанова щодо притягнення до адміністративної відповідальності матір відповідача. Більше того, така постанова не виявлена шляхом перевірки відповідних інформаційних систем, у тому числі автоматизованої системи документообігу суду.

Посилання позивача на підтвердження наявності вини відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди виключно довідкою про дорожньо-транспортну пригоду від 27 червня 2018 року №925443 не є належними доказом того, що дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини відповідача.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно із статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів наявності вини відповідача у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

залишити без задоволення позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 18 червня 2025 року.

Суддя О.В. Попович