Провадження №2/752/1431/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Дураєвої А.О.,

представника позивача Платонової Т.М.,

представника особи, в

інтересах якої заявлено позов, ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_11.,

представника третьої особи Щербакової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - орган опіки та піклування, яка діє в інтересах дитини-сироти ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києва державної адміністрації, Голосіївський районний в місті Києві центр соціальних служб, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення порядку користування квартирою та виділення в користування жилої кімнати,-

ВСТАНОВИВ:

Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація - орган опіки та піклування в інтересах дитини-сироти ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києва державної адміністрації, Голосіївський районний в місті Києві центр соціальних служб, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення порядку користування квартирою та виділення в користування жилої кімнати.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус дитини сироти, оскільки його батьки померли.

ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Також в цій квартирі зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Його матір ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була власником 1/3 частки зазначеної квартири.

ОСОБА_6 , як опікун ОСОБА_2 , звернулась в його інтересах з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, проте не отримала свідоцтво про право на спадщину, оскільки баба дитини ОСОБА_3 не надала правовстановлюючі документи на спірну квартиру.

Між неповнолітнім та зареєстрованими мешканцями квартири виник спір щодо користування квартирою, що змусило орган опіки та піклування звернутись до суду з цим позовом.

Просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 та виділити в користування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жилу кімнату площею 12,2 кв.м.

18.06.2024 позов залишено без руху та надано строк для усунення його недоліків.

03.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

11.12.2024 залучено співвідповідача.

03.02.2025 витребувано докази.

Представник позивача, неповнолітній, його представник та представники третіх осіб підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками записані ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_2 отримав статус дитини-сироти відповідно до розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 05.11.2014 №741.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , передана в приватну спільну часткову власність ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 в рівних долях згідно з розпорядженням органу приватизації Київського заводу художнього скла від 02.09.1998 №100.

ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 належить на праві власності по 1/3 частці квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 .

Згідно даних технічного паспорту спірна квартира АДРЕСА_3 та складається з трьох житлових кімнат площею 13,5 кв.м, 12.2 кв.м та 11,5 кв.м.

Другою київською державною нотаріальною конторою 22.08.2017 заведена спадкова справа №587/2017 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , спадщину прийняв малолітній син ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , як спадкоємець майна померлої ОСОБА_5 , отримала свідоцтво про право на спадщину, яка складається з 1/6 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Свідоцтво про право на спадщину на ще одну 1/6 частку зазначеної квартири ОСОБА_2 не видавалось.

Відповідно до ч. 1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті першій Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно ст. 41 Конституції України та ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 310 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

За ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ч. 1ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 22.03.2023 у справі №463/6829/21-ц, від 30.11.2023 у справі №545/3145/20.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на момент надходження позову до суду був дитиною - сиротою, оскільки обидва його батьки померли.

Після смерті матері ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на 1/3 частину спірної квартири. Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли її матір ОСОБА_8 та син ОСОБА_2 . Останній свідоцтво про право на спадщину не отримав.

Враховуючи наведене, суд вважає, що ОСОБА_2 має право користування та володіння належним йому на праві власності спадковим майном, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його зазначених прав.

Таким чином, відповідачі, які є співвласниками спірної квартири порушують права ОСОБА_2 , як співвласника, щодо користування спірною квартирою, оскільки він має право користуватись цією квартирою для проживання.

При цьому у даному випадку спірні правовідносини стосуються також встановлення порядку спільного користування квартирою.

Суд враховує технічні дані щодо квартири, згідно з якими вона складається з трьох житлових кімнат, одна з яких має площу 12,2 кв.м., та вважає за можливе виділити ОСОБА_2 цю кімнату у користування, зважаючи на те, що відповідачі не запропонували іншого порядку користування квартирою.

При цьому, звернення органу опіки та піклування до суду в інтересах дитини - сироти є свідченням відсутності згоди щодо користування спільною квартирою між усіма її співвласниками.

Доказів, які б спростовували ці висновки суду, матеріали справи не містять. Доводи представника відповідача, які із зазначеними висновками суду не узгоджуються, суд відхиляє.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів, окремо з кожного, підлягає стягненню судовий збір на користь держави, оскільки позов задоволено в повному обсязі, а орган опіки та піклування звільнений від сплати судового збору за його подання.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - орган опіки та піклування, яка діє в інтересах дитини-сироти ОСОБА_2 , задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 та виділити в користування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жилу кімнату площею 12,2 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 17.06.2025.

Позивач: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація - орган опіки та піклування, яка діє в інтересах дитини-сироти ОСОБА_2 , місцезнаходження: м. Київ, просп. Голосіївський, буд. 42, .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києва державної адміністрації, місцезнаходження: м. Київ, просп. Повітряних Сил, буд. 41, .

Третя особа: Голосіївський районний в місті Києві центр соціальних служб, місцезнаходження: м. Київ, вул. Маричанська, буд. 5, .

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 58, .

Суддя Ж. І. Кордюкова