Дата документу 19.06.2025
Справа № 501/4443/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом: Моторного (транспортного) страхового бюро України

до

відповідача: ОСОБА_1

предмет та підстави позову: про відшкодування шкоди,

учасники справи не з`явились

ухвалив рішення про наступне та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України 24.10.2024 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди (а.с.2-7), згідно якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати в розмірі 28 999,96 грн., інфляційні втрати в розмірі 8 264.53 грн., 3% річних в розмірі 2238,00 грн. та судові витрати у справі.

Позов обґрунтовано тим, що 12.12.2020 близько 13 години 50 хвилин у місті Іллічівськ на вул.1-го Травня з вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Мітсубіші», р.н.з. НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода.

На дату ДТП водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників.

Вина відповідача підтверджується постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 09.03.2021.

В результаті ДТП був пошкоджений транспортний засіб «Хюндай» р.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , транспортний засіб якого був забезпечений полісом ПрАТ СК «ПЗУ Україна», що діяв на момент ДТП.

Відповідно до звіту (висновку) оцінювача (експерта) розмір матеріального збитку завданий потерплій особі становить 34 483,97 грн.

Потерпіла особа звернулась з відповідною заявою до позивача, який виконав покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди.

Відповідачем не відшкодовано позивачу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідач надав до суду відзив на позов (а.с.104-116), просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що 28.04.2021 відповідач звернувся до позивача із заявою про розстрочку сплати боргу.

30.07.2021 між сторонами було укладено Договір про порядок повернення коштів строком до 24.07.2024.

Відповідач в період з 25.08.2021 по 18.02.2022 сплатив 7034,00 грн.

Відповідач вказує у відзиві, що 22.03.2025 він сплатив борг у повному обсязі та він не згодний в частині сплати інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих позивачем, оскільки він є пенсіонером та здійснював погашення боргу з врахуванням його матеріальних можливостей, він з початком війни змушений був перебувати за кордоном та їх нарахування є необґрунтованими за умов воєнного стану.

Також, відповідач зазначає у відзиві, що заявлені позивачем судові витрати є неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Представник позивача 30.04.2025 надав до суду відповідь на відзив, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в розмірі 8 264.53 грн., 3% річних в розмірі 2238,00 грн. та судові витрати у справі, посилаючись на те, що 24.03.2025 відповідачем сплачено на рахунок позивача 29 000,00 грн. основного боргу.

Сторони були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явились, представник позивача у відповіді на відзив просить суд розглядати справу без його участі .

Відсутність сторін в судовому засіданні не перешкоджає продовженню розгляду справи без його участі на підставі доказів наявних в матеріалах даної цивільної справи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст.ст.13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд звертає увагу, що провадження в цій справі відкрито 08.11.2024 (існує тривалий розгляд справи), тому з метою уникнення порушень вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна та яка гарантує кожному учаснику процесу право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд дійшов до висновку про продовження розгляду справи без участі сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 25.10.2024 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.85).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 08.11.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.89-90).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що 12.12.2020 близько 13 години 50 хвилин у місті Іллічівськ на вул.1-го Травня з вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Мітсубіші», р.н.з. НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода.

На дату ДТП водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників (а.с.19)

Вина відповідача підтверджується постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 09.03.2021 (а.с.22-23).

В результаті ДТП був пошкоджений транспортний засіб «Хюндай» р.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 (а.с.13-14), транспортний засіб якого був забезпечений полісом ПрАТ СК «ПЗУ Україна», що діяв на момент ДТП (а.с.12, 20).

Відповідно до звіту (висновку) оцінювача (експерта) розмір матеріального збитку завданий потерплій особі становить 34 483,97 грн. (а.с.24-43)

Потерпіла особа звернулась з відповідною заявою до позивача, який виконав покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди (а.с.8, 9-10, 79, 80, 82).

28.04.2021 відповідач звернувся до позивача із заявою про розстрочку сплати боргу (а.с.72).

30.07.2021 між сторонами було укладено Договір про порядок повернення коштів строком до 24.07.2024 (а.с.76-77).

Відповідач в період з 25.08.2021 по 18.02.2022 сплатив 7034,00 грн. (а.с.78).

22.03.2025 відповідач сплатив борг в розмірі 29000,00 грн. (а.с.137).

ІV. Оцінка Суду.

Згідно вимог ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Відповідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.п.38.2.1, п.38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.06.2019 року справа № 589/3683/16-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), вказано, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Відповідна правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 07 лютого 2018 року по справі №910/11249/17.

Також суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №760/6938/16-ц відповідно до якої формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Щодо посилань відповідача у відзиві, що він не згодний в частині сплати інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих позивачем, оскільки він є пенсіонером та здійснював погашення боргу з врахуванням його матеріальних можливостей, він з початком війни змушений був перебувати за кордоном та їх нарахування є необґрунтованими за умов воєнного стану, суд керується наступним.

Відповідно до ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 25 січня 2022 року № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. При цьому той факт, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що їх наявність може бути засвідчена відповідним компетентним органом.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Так, 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому було продовжено та який діє на час винесення рішення.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Відповідно до частини третьої статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 2 грудня 1997 року№ 671/97-ВР (з останніми змінами від 17 березня 2020 року № 530-IX),Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Відповідно до статті 14-1 цього ж Закону, торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь,град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням Росії в Україну, Торгово-промислова палата 28 лютого 2022 року розмістила на своєму офіційному сайті лист, яким засвідчила, що збройна агресія Російської Федерації є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства.

Однак, цей лист не є правовим виправданням для невиконання взятих на себе зобов`язань, і лише в сукупності з іншими належними та допустимими доказами він може засвідчити існування форс-мажорних обставин і мати доказову силу.

На підтвердження того, що відповідач разом із своєю дружиною є пенсіонером за віком, останній надав копії пенсійних посвідчень (а.с.125-126).

Також, на підтвердження хронічних захворювань та отримання відповідачем закритої травми грудної клітки з множинними закритими переламами ребер, забій правої легені, призначеного лікування, тощо, в матеріалах справи міститься копія виписки з медичної картки стаціонарного хворого від 28.08.2023 (а.с.127).

Крім того, на підтвердження наявності хронічних захворювань ока, призначеного лікування, тощо, відповідач надав до суду копію медичного висновку (а.с.128).

Також, в матеріалах справи наявні докази, що відповідач разом з дружиною виїжджав за кордон (а.с.132-136).

З огляду на вказане, суд вважає, що відповідачем доведено виникнення прострочення виконання зобов`язання щодо повернення суми страхового відшкодування згідно графіку, визначеного у Договорі про порядок повернення коштів №72895/1937 від 30.07.2021 строком до 24.07.2024 (а.с.76-77), внаслідок непереборної сили, оскільки останній платіж було здійснено раніше введення військового стану у державі.

В ході розгляду справи в суді 22.03.2025 відповідач сплатив борг в розмірі 29000,00 грн. (а.с.137).

З врахуванням наведеного, суд доходить до висновку про відмову у стягненні з відповідача суми трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1, та ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що відповідач в ході розгляду справи сплатив основну суму боргу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно долі задоволених вимог у розмірі 2865,00 грн.

Також, позивачем понесені додаткові витрати на визначення розміру шкоди, оплати послуг експерта в розмірі 1 550,00 грн. (а.с.81), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () понесені витрати в розмірі 1550,00 грн. та судові витрати у справі у розмірі 2865,00 грн.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Чорноморського міського

Суду Одеської області М.І.Петрюченко