Провадження № 2/369/4931/25
РІШЕННЯ

Іменем України

09.04.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Скрипник О.Г.,

при секретарі Гребенюк Н.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суд Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, у якій просила суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 2500 (Дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок) щомісячно, починаючи стягнення з 09.12.2024 року і до повноліття дитини та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 15 075 (п`ятнадцять тисяч сімдесят п`ять гривень 00 копійок) одноразово.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 02.08.2019 року вона, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вони зареєстрували у Києво-Святошинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області, про що зроблений актовий запис № 185. З Відповідачем вони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 від 13.08.2013 року. Дитина проживає з Позивачем та перебуває на її повному утриманні. Позивач та Відповідач так не досягли згоди щодо розміру аліментів, які він має сплачувати на утримання дитини. Шлюб між мною та відповідачем розірвано 16.08.2022 року, що підтверджується копією рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/16341/21. Отже з 2022 року, Позивач повністю забезпечує дитину сама, це харчування, навчання, одяг та розвиток дитини, а саме: додаткові зайняття по англійській мові, читанню, логопед, та секція футболу.

Так, відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому позивачка вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів.

Щодо підстав для стягнення додаткових витрат на дитину.

За період з 2022 року відповідач взагалі не приймає участі у житті та розвитку дитини та не сплачує жодної суми аліментів. Не враховуючи витрати, які понесені нею на харчування, одяг та інші витрати на дитину, у дитини було виявлено проблеми з читанням, пізніше дізнались про діагноз дислексія легкого ступеня. Дислексія це порушення здатності до навчання, яке впливає на читання або письмо. Лікування передбачає коригування методів навчання відповідно до потреб людини. Хоча це не виліковує основну проблему, воно може зменшити ступінь або вплив симптомів. Таким чином, дитина вимушена постійно займатись та розвивати свої здібності тричі на тиждень з вчителем по читанню та логопедом.

Таким чином, місячна оплата за додаткові навчання складає 2000 гривень. Згідно з випискою та актами наданих послуг, які підписані з обох сторін загальна сума оплати за додаткові навчання у період з 01.09.2023 по 11.12.2024 склала 30 150,00 (тридцять тисяч сто п`ятдесят гривень 00 копійок) (копії додаються). Відповідно до викладеного відповідач зобов`язаний виплатити на користь позивача 1/2 частину зазначених витрат, а саме 15 075 (п`ятнадцять тисяч сімдесят п`ять гривень 00 копійок).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в судове засідання. Сторонам надіслано ухвалу суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву.

В судове засідання позивачка не з`явилась. До суду позивачка направила заяву, у якій просила суд розгляд справи проводити без її участі, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягали на задоволенні позову.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. Заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи та докази надані на підтвердження та спростування позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно матеріалів справи судом встановлено, що 02.08.2019 року позивачка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вони зареєстрували у Києво-Святошинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області, про що зроблений актовий запис №185.

З Відповідачем сторони дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 від 13.08.2013 року.

Шлюб між мною та відповідачем розірвано 16.08.2022 року, що підтверджується копією рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/16341/21.

Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд виходить з наступного.

Як передбачено ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років (вікова категорія дитини) становить - 3196 гривень.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Тобто, законодавець передбачив право особи з якою проживає дитина визначатись у якій формі отримувати аліменти: у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що відповідач на утриманні не має, він працездатний.

На підтвердження визначеного розміру аліментів, а саме в розмірі 2500 гривень на місць, на утримання дитини, позивач надала низку квитанцій, зазначила, що саме така сума аліментів буде відповідати максимальним інтересам дитини, та забезпечить позивачу можливість нормально утримувати дитину.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, також слід враховувати рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини.

Батьки мають право і обов`язок виховувати своїх дітей та піклуватися про їх здоров`я, надавати їм освіту та готувати їх до праці. Батьки спільно виховують дітей. Якщо один з батьків проживає окремо від сім`ї, він зобов`язаний брати участь у вихованні дітей і має право спілкуватися з ними.

З урахування викладеного, суд вважає, що визнаний відповідачем розмір аліментів на утримання дитини в сумі: 2500 грн. є підтвердженим, та у зв`язку з цим, суд вважає, що аліменти на утримання дитини в розмірі: 2500, 00 гривень на місяць, відповідатимуть інтересам дитини, а також визначений розмір не порушуватиме прав відповідача, оскільки відповідач в добровільному порядку надавав допомогу на утримання дитини, приймає участь у житті дитини та приймає участь в матеріальних витратах пов`язаних з утриманням дитини.

Окрім цього, у відповідності до положень статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання дитини в розмірі: 15075, 00 гривень щороку до досягнення дитиною повноліття суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з її хворобою. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Предметом доказування в справах даної категорії є наявність особливих обставин для понесення додаткових витрат, інших істотних обставин. Спір між батьками щодо розміру додаткових витрат може бути вирішено судом.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами.

У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами. Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 по справі № 6-1489цс17 та від 08 травня 2018 року у справі № 272/118/17.

В обґрунтування вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, позивач зазначила, що дитина сторін у справі має проблеми з читанням, пізніше позивачка ОСОБА_1 дізналась про діагноз дислексія легкого ступеня. Дислексія це порушення здатності до навчання, яке впливає на читання або письмо. Лікування передбачає коригування методів навчання відповідно до потреб людини. Хоча це не виліковує основну проблему, воно може зменшити ступінь або вплив симптомів. Таким чином, дитина вимушена постійно займатись та розвивати свої здібності тричі на тиждень з вчителем по читанню та логопедом.

Таким чином, місячна оплата за додаткові навчання складає 2000 гривень. Згідно з випискою та актами наданих послуг, які підписані з обох сторін загальна сума оплати за додаткові навчання у період з 01.09.2023 по 11.12.2024 склала 30 150,00 (тридцять тисяч сто п`ятдесят гривень 00 копійок) (копії додаються). Відповідно до викладеного відповідач зобов`язаний виплатити на користь позивача 1/2 частину зазначених витрат, а саме 15 075 (п`ятнадцять тисяч сімдесят п`ять гривень 00 копійок).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено понесення нею додаткових витрат на дитину, які викликані особливими здібностями, хистом та спортивного розвитку.

Разом з цим, з урахуванням того що розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину, суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача на користь позивача половини з понесених додаткових витрат на дитину у розмірі: 15075, 00 гривень.

Позивачем не надано доказів щодо тривалого часу передбачуваних витрат, не доведено того, що протягом певного проміжку, а саме до повноліття дитини, останній буде займатися з вчителем по читанню та логопедом, будуть тривати до повноліття.

Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Суд звертає увагу, що відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Суд виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків, суд відносить частину витрат на іншого.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, та виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, закріпленому в ст. 141 СК України, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених додаткових витрат підлягають задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі: 15075, 00 гривень, тобто фактично понесених.

При визначенні розміру додаткових витрат суд може стягнути з відповідача й більшу частину понесених позивачем додаткових витрат на утримання дитини, враховуючи матеріальне становище сторін та відсутність у позивача можливості отримувати самостійний дохід у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дитиною. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін може звернутися до суду з відповідною вимогою про збільшення або зменшення суми додаткових витрат (Постанова Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 607/1909/16ц).

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

На відміну від аліментів, за своїм цільовим призначенням додаткові витрати не є коштами спрямованими на утримання дитини.

Сплачуються вони лише у зв`язку із настанням в житті дитини певних особливих обставин, перелік яких не є вичерпним і встановлюється індивідуально у кожному конкретному випадку.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами; витрати на розвиток здібностей дитини до музики - оплата навчання у музичній школі, придбання необхідного музичного інструмента, тощо). Тобто, заявляючи разові витрати - необхідно надати докази усієї суми витрат, та просити стягнути половину.

При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат (наприклад, надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також призначення та вартість ліків, які необхідно придбавати дитині).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 84 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Також, відповідно до положення ч. 7 ст. 81 ЦПК України - суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі: 2500 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, та стягнення з відповідача на користь позивача половини вартості фактично понесених додаткових витрат у розмірі: 15075, 00 гривень.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 1211,20 грн. в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 274, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 про стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, у якій просила суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 2500 (Дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок) щомісячно, починаючи стягнення з 18.12.2024 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 15 075 (п`ятнадцять тисяч сімдесят п`ять гривень 00 копійок) одноразово.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса АДРЕСА_2 РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя: Оксана СКРИПНИК