ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 689/1234/24

Провадження № 22-ц/820/776/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що 5 січня 2023 року ОСОБА_1 на підставі відповідної заяви приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» з метою відкриття поточного рахунку та отримання споживчого кредиту. 7 серпня 2023 року банк надав їй кредит «Оплата частинами» у розмірі 49 999 грн строком на 17 місяців під 0,01% річних, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти щомісячними платежами згідно з графіком. ОСОБА_1 не виконала свої обов`язки за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 27 травня 2024 року виникла заборгованість у розмірі 41 885 грн 29 коп., яка складається з 41 855 грн 69 коп. заборгованості за кредитом і 29 грн 60 коп. заборгованості по процентам.

За таких обставин АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 41 885 грн 29 коп. заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що 6 серпня 2023 року невстановлена особа внаслідок шахрайських дій списала з карткового рахунку ОСОБА_1 45 950 грн 88 коп. кредитних коштів. Крім того, 7 серпня 2023 року невстановлена особа через акаунт ОСОБА_1 у застосунку Приват24 оформила кредитний договір «Оплата частинами» з метою покупки товару в магазині «Комфі», після чого з кредитного рахунку відповідачки було списано 2 777 грн 72 коп. у рахунок першого платежу. АТ КБ «Приватбанк» не надало належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 як володілець і користувач платіжної картки своїми діями чи бездіяльністю сприяла невстановленій особі незаконному використанню інформації, яка б дала змогу ініціювати платіжні операції з переказу кредитних коштів. Оскільки банк не довів укладення та виконання ОСОБА_1 договору споживчого кредиту «Оплата частинами», то вона не може нести відповідальність за невиконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі договір про надання банківських послуг, у рамках якого банк надав останній споживчий кредитний «Оплата частинами». ОСОБА_1 самостійно передала свій фінансовий номер невідомій особі, що дало можливість останній через застосунок Приват24 провести спірні транзакції, які супроводжувалися автентифікацією відповідачки з її мобільного пристрою шляхом введення ОТП-пароля та запиту ПІН-коду від карти. Саме дії ОСОБА_1 призвели до транзакцій по переказу коштів із кредитного рахунку, при цьому відповідачка не повідомила своєчасно банк про факт втрати електронного платіжного засобу та ризик доступу третіх осіб до її кредитного рахунку. Наявність кримінального провадження може свідчити про вчинення злочину стосовно ОСОБА_1 , а у разі встановлення обставин правопорушення та винної особи відповідачка має право звернутися до такої особи з цивільним позовом про відшкодування завданих збитків. Отже саме ОСОБА_1 повинна нести відповідальність за здійснення платіжних операцій із перерахування кредитних коштів. Оскільки ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, то з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню 41 885 грн 29 коп. неповернутого кредиту та несплачених процентів. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не врахував правові позиції Верховного Суду, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відхилити апеляційну скаргу, вказавши на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

5 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг з метою відкриття та обслуговування поточного рахунку, емісії та обслуговування платіжного інструмента, споживчого кредитування. У такий спосіб сторони уклали договір комплексного банківського обслуговування, складовою частиною якого є договір банківського рахунку та кредитний договір.

На виконання умов цього договору банк відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу за дебетово-кредитовою схемою, та видав їй платіжну картку № НОМЕР_1 . Для користування кредитним рахунком АТ КБ «Приватбанк» видало ОСОБА_1 платіжну картку № НОМЕР_2 «Універсальна».

ОСОБА_1 могла здійснювати керування банківськими рахунками через застосунок Приват24 із використанням дистанційних каналів зв`язку за фінансовим номером телефону НОМЕР_3 . Указаний телефонний номер обслуговувався у мережі ПАТ «Київстар» на умовах попередньої оплати послуг, без укладення договору у письмовій формі та знеособлено (анонімно).

6 серпня 2023 року невстановлена особа шляхом доступу до банківського рахунку ОСОБА_1 збільшила кредитний ліміт до 50 000 грн і здійснила два перекази з кредитної картки НОМЕР_2 «Універсальна»: о 17 годині 50 хвилин - 42 100 грн (утримано банком комісію - 1 263 грн), о 18 годині 24 хвилини - 2 512 грн 50 коп. (утримано банком комісію - 75 грн 38 коп.), - а всього списано - 45 950 грн 88 коп. Переказані кошти були зараховані на банківський рахунок ОСОБА_2 в Акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний банк», з якого ще до того невстановлені особи в результаті несанкціонованого перевипуску sim-карти номеру телефону ОСОБА_2 викрали грошові кошти.

Крім того, 7 серпня 2023 року невстановлена особа через обліковий запис ОСОБА_1 у застосунку Приват24 оформила кредитний договір «Оплата частинами» з метою покупки товару в магазині «Комфі». За умовами цього договору банк надав ОСОБА_1 кредит на споживчі цілі у розмірі 49 999 грн строком на 17 місяців під 0,01% річних, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти щомісяця рівними частинами згідно з графіком платежів. Того ж дня о 12 годині 04 хвилини невстановлена особа шляхом доступу до банківського рахунку ОСОБА_1 списала з кредитної картки НОМЕР_2 «Універсальна» 2 777 грн 72 коп. кредитних коштів у рахунок першого платежу.

22 листопада 2023 року банк автоматично списав з поточного рахунку ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5 365 грн 59 коп. на погашення заборгованості за кредитним договором. Станом на 27 травня 2024 року банк обліковує цю заборгованість у розмірі 41 885 грн 29 коп., із яких 41 855 грн 69 коп. - неповернутий кредит, 29 грн 60 коп. - нараховані проценти.

8 серпня 2023 року місцевий відділок поліції вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про заволодіння невстановленою особою шляхом шахрайства грошовими коштами з банківського рахунку ОСОБА_1 та відкрив кримінальне провадження №0002784 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 190 Кримінального кодексу України. За цим кримінальним провадженням здійснювалося досудове розслідування, в ході якого особу зловмисника не встановлено.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Із положень статті 11 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (далі - Закон №675-VIII; тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).

В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Зібрані докази вказують на те, що 5 січня 2023 року між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 був укладений договір комплексного банківського обслуговування шляхом приєднання відповідачки до запропонованих банком умов надання банківських послуг. При цьому ОСОБА_1 підписала запропоновану банком заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Тоді ж АТ КБ «Приватбанк» відкрило на ім`я ОСОБА_1 поточний банківський рахунок, а також оформило на ім`я ОСОБА_1 кредитну карту «Універсальна», яку відповідачка не використовувала.

6-7 серпня 2023 року невстановлена особа шляхом доступу до банківського рахунку ОСОБА_1 збільшила кредитний ліміт і здійснила ряд переказів з кредитної картки НОМЕР_2 «Універсальна», внаслідок чого станом на 27 травня 2024 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 41 885 грн 29 коп.

Статтею 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як передбачено частиною двадцятою статті 38 Закону України від 30 червня 2021 року №1591-IX «Про платіжні послуги», користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

В силу Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164:

- користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень; надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором. (пункт 136);

- користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом (пункт 140);

- власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 146).

Аналіз указаних нормативно-правових актів, які є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу. Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.

Такі правові висновки висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 4 жовтня 2024 року (справа №337/6010/23).

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 серпня 2023 року (справа №176/1445/22) зазначив, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Водночас у цій справі Верховний Суд зауважив, що враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Згідно з довідкою Приватного акціонерного товариства «Київстар» (далі - ПАТ «Київстар») від 21 листопада 2024 року №14922/з (т. 1 а.с. 195-197) 6 серпня 2023 року здійснено заміну sim-карти з телефонним номером НОМЕР_3 (належав ОСОБА_1 ) на іншу sim-карту з тим самим телефонним номером без залучення фахівців ПАТ «Київстар» або фахівців спеціалізованих партнерських магазинів «Київстар».

За повідомленням АТ КБ «Приватбанк» від 7 жовтня 2024 року №13750565-ВБ (т. 1 а.с. 153-154) 6-7 серпня 2023 року відбулися авторизації в акаунті клієнта ОСОБА_1 з двох нетипових для клієнта пристроїв, тип девайсів: SMARTPHONE операційна система ANDROID, 13, IP-НОМЕР_5, login НОМЕР_3 та SMARTPHONE операційна система ANDROID, 10, IP-НОМЕР_6, login НОМЕР_3 . Типовий для клієнта ОСОБА_1 пристрій - модель 220733SG/REDMI. Для підтвердження зміни пароля вводився пін-код карти НОМЕР_4 та вводився ОТП-пароль, отриманий на фінансовий номер клієнта НОМЕР_7 Під час покупки товару через послугу «Оплата частинами» авторизація в застосунку Приват24 клієнта ОСОБА_1 була здійснена з нетипового для неї пристрою SMARTPHONE операційна система ANDROID, 13.

Із довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» №1778/12-00/24 від 7 листопада 2024 року (т. 1 а.с. 190-191) слідує, що придбаний товар: ноутбук Asus Vivobook Go 15 OLED E1504FA-L1284 Cool Silver за ціною 25999 грн і ноутбук Lenovo IdealPad 5 15ABA7 (82SG00BNRA) Storm Grey за ціною 23999 грн, доставлений до відділення Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» №2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зібрані докази вказують на те, що за рахунок відповідачки ОСОБА_1 6 і 7 серпня 2023 року невстановлена особа здійснила ряд операцій з переказу коштів з кредитної картки НОМЕР_2 «Універсальна». При цьому невстановлена особа за недостовірно з`ясованих обставин отримала доступ до кредитного рахунку відповідачки, а платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем ОСОБА_1 та всупереч її волі.

Отже, встановивши, що банком не доведено вчинення ОСОБА_1 як володільцем і користувачем платіжної картки дій чи бездіяльності, які сприяли невстановленій особі незаконному використанню інформації, що дала б змогу ініціювати платіжні операції з переказу кредитних коштів, а відповідачка, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила банк і правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Твердження банку про те, що саме дії ОСОБА_1 призвели до транзакцій по переказу коштів із кредитного рахунку, внаслідок чого відповідачка повинна нести відповідальність за кредитними зобов`язаннями, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Суд першої інстанції з`ясував усі обставини справи, а його висновки відповідають цим обставинам. Також суд правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права не заслуговують на увагу.

Посилання АТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі на правові висновки, висловлені Верховним Судом у справах №522/22780/15-ц, №585/1320/16-ц, №686/17744/21, №712/9107/18, щодо підстав відповідальності володільців банківських рахунків за неправомірне списання сторонніми особами коштів з цих рахунків, є безпідставними, оскільки в цих справах і справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини.

Так, за обставинами названих справ, у яких Верховний Суд висловив правову позицію, факт сприяння володільців банківських рахунків невстановленим особам незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції з переказу коштів, був доведений. У той час як у справі, що переглядається судом апеляційної інстанції, ця обставина не підтверджується належними та допустимими доказами.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.М. Костенко

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Мазурчак В.М.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 27