Справа №751/1088/24
Провадження №6/751/319/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

у складі: головуючого-судді Овсієнко Ю. К.

за участю секретаря Решетник В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління юстиції (старший державний виконавець Валерій Войтех), про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника Буштрука О.М. звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (а.с. 205-207), мотивуючи її тим, що суд апеляційної інстанції ухвалив постанову від 25.02.2025 року, якою стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» 11000 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи судом першої інстанції та судового збору у розмірі 4052 грн 44 коп за апеляційний розгляд справи. Судом було видано відповідачу виконавчий документ (виконавчий лист). Позивач виконав свій конституційний обов`язок щодо обов`язкового виконання судового рішення, 26.03.2025 року сплатив відповідачу кошти, що суд апеляційної інстанції присудив на користь відповідача. Вказані обставини свідчать, що зобов`язання перед відповідачем виконані позивачем повністю. Не зважаючи на вказану подію, відповідач, зловживаючи своїми процесуальними правами, прагнучи двічі стягнути з позивача одні й ті самі зобов`язання, пред`явив раніше вказаний виконавчий лист до примусового виконання в орган державної виконавчої служби, на заяві відповідача щодо відкриття виконавчого провадження стоїть дата 03.04.2025 року, коли її фактично відправлено на адресу органу державної виконавчої служби позивачу не відомо. Старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства Валерій Войтех ухвалив постанову від 10.04.2025 року, якою відкрив виконавче провадження ВП №77762688 та розпочав примусове виконання.

Учасники справи у судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку.

Представник заявника надав до суду клопотання, у якому зазначив, що у зв`язку з неприбуттям в судове засідання представників ТОВ «ВІН ФІНАНС», на користь якого було видано виконавчий лист, просить провести судове засідання без участі заявника та його представників. Додатково зазначив, що на задоволенні заяви наполягають (а.с. 233).

Суд, керуючись ч. 1 ст. 223, ч. 3 ст. 432 ЦПК України, вирішив проводити судове засідання у відсутності учасників справи, які не прибули, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду заяви.

Оскільки всі особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 25.02.2025 року по справі №751/1088/24 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» 11000 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи судом першої інстанції та судового збору у розмірі 4052 грн. 44 коп. за апеляційний розгляд справи (а.с. 163-170).

11.03.2025 року на адресу ТОВ «ВІН ФІНАНС» направлено виконавчий лист, виданий Новозаводським районним судом м. Чернігова 11.03.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 11000 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи судом першої інстанції та судового збору у розмірі 4052 грн. 44 коп. (а.с. 181, 212).

Відповідно до банківських квитанцій № та № від 26.03.2025 року ОСОБА_1 перерахував на рахунок ТОВ «ВІН ФІНАНС» 11000 грн. компенсації судових витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи судом першої інстанції та 4052,44 грн. компенсації судового збору за апеляційний розгляд справи (а.с. 209, 210).

09.04.2025 року ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулось до Деснянського ВДВС у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за заявою про відкриття виконавчого провадження, яку передано за належністю до Центрального ВДВС, у якій просить відкрити виконавче провадження з примусового виконання вищезгаданого виконавчого листа (а.с. 24).

10.04.2025 року старшим державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Войтехом В.Ф. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №77762688 з примусового виконання виконавчого листа №751/1088/24, виданого 11.03.2025 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» 11000 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи судом першої інстанції та судового збору у розмірі 4052 грн. 44 коп. за апеляційний розгляд справи (а.с. 214).

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»).

За положеннями статей 1 та 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Статтею 432 ЦПК України, передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково; якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання (такий висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 16 січня 2018 року у справі №755/15479/14-ц).

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Крім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави якими заявник обґрунтовує свою заяву можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11, від 17 жовтня 2019 року у справі № 2-3558/2010 та від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц.

Заявник, як на підставу для задоволення заяви у даній справі посилався на те, що обов`язок боржника за виконавчим листом, виданим 11.03.2025 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення з останнього на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» 11000 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи судом першої інстанції та судового збору у розмірі 4052 грн. 44 коп. за апеляційний розгляд справи відсутній повністю у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником до моменту звернення стягувачем з заявою про його примусове виконання, що підтверджується дослідженими матеріалами справи, а тому наявні підстави для визнання вказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже для повного задоволення заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії свідоцтва та ордеру (а.с. 225, 226), акт прийому-передачі виконаних робіт для підтвердження розміру оплати послуг адвоката (гонорару) згідно договору про надання правової допомоги від 30.05.2025 року (а.с. 227), копію квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 02.06.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 сплачено за надані послуги адвоката 2500 грн. (а.с. 228); рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару (а.с. 229).

Враховуючи понесення заявником витрат на професійну правничу допомогу, а також складність справи, порядок її розгляду, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання таких робіт, принцип розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з ТОВ «ВІН ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 2500 грн. документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 258-260, 355, 432 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», -

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №751/1088/24, виданий 11.03.2025 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» 11000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи судом першої інстанції та судового збору у розмірі 4052 грн. 44 коп. за апеляційний розгляд справи.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю. К. Овсієнко