Справа № 159/1695/25 Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т. В.
Провадження № 22-ц/802/752/25 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Ганжа М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 поданою його представником ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2025 року в складі судді Денисюк Т. В.,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22.12.2022. Від цього шлюбу в них народилась дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що вони мають різні погляди на життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння та повага один до одного. Вважає, що відсутні підстави для застосування статті 11 СК України. Сторони не підтримують подружніх відносин.Просила розірвати шлюб.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2025 року позов задоволено.

Постановлено розірвати шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , зареєстрований 22.12.2022 Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис № 576.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача змінити на дошлюбне « ОСОБА_7 ».

Судові витрати залишити за позивачем.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_8 заперечує доводи представника відповідача просить рішення суду залишити без змін.

18.06.2025 представник відповідача Стретович І. С. через систему «Електронний суд» подала клопотання про відкладення розгляду справ, яку обґрунтувала тим, що вона залучена до участі у іншому судовому засіданні. Докази, які підтверджують зайнятість адвоката в іншому судовому засіданні не надані, як і не надані докази на підтвердження обставин, з яких представник надала первагу явку в інше судове засідання, а не в засідання апеляційного суду в цій справі.

Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Представник позивача не надала суду доказів та не повідомила про поважність причин, які перешкодили з"явитись у судове засідання, тому колегія суддів визнає причину неявки в судове засідання представника відповідача неповажною та вважає за можливе розглядати справи у відсутності відповідача та його представника, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Колегія суддів враховує ті обставини, що заявник реалізував своє право на викладення аргументів незгоди з рішенням суду в апеляційній скарзі, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справі.

В судове засідання не з"явилися інші учасники справи, які повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, тому суд розглядає справу у відсутності сторін та їх представників.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 18.06.2025, тобто, дата складення повного судового рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом першої інстанцій встановлено, що сторони з 22.12.2022 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 видане 22.12.2022 Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис № 576, мають неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 13.09.2023).

Позивач та відповідач проживають окремо, що не заперечується відповідачем.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що вони припинили сімейні стосунки та не підтримують подружніх стосунків, подальше збереження шлюбу неможливе, шлюб носить формальний характер.

Як встановлено судом, спільне подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. Сторони подружніх стосунків не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, збереження сім`ї вважає недоцільним та таким, що суперечить її інтересам.

За приписом статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 36 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України.

У частині першій статті 104 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є неможливим.

Згідно з усталеною судовою практикою, викладеною у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, дійшов до правильного висновку про задоволення позову, оскільки позивач обґрунтовано висловила таке бажання, вказавши, що продовження шлюбу з відповідачем буде суперечити її інтересам, а примушення жінки до шлюбу не допускається.

Посилання представника відповідача на те, що ухвалене судом рішення є незаконним і воно підлягає скасуванню через те, що суд першої інстанції не вживав заходів щодо його примирення із позивачем, є безпідставними та колегією суддів відхиляється, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення.

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком, про що вказав Верховний Суд у постанові від 30 травні 2019 року при розгляді справи № 442/6319/16-ц.

Апеляційним судом встановлено, шо з часу подання позовної заяви до розгляду справи апеляційним судом пройшло три місяці, однак сторони сімейні стосунки не поновили та не помирилися, а тому подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, тому вжиття заходів щодо примирення сторін по справи є недоцільним.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, не заслуговують на увагу, оскільки такі твердження не підтверджені належними та допустимими доказами.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду, не впливають на правильність прийнятого судом рішення, тому не можуть слугувати для скасування законного і обгрунтованого рішення.

Вирішуючи спір, суд з`ясував причини фактичного припинення шлюбу та навів у рішенні мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права

У зв`язку з наведеним, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у цій справі без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 380, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2025 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: