ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м.Суми

Справа №592/11470/24

Номер провадження 22-ц/816/920/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Головне Управління Пенсійного фонду України в Сумській області,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 жовтня 2024 року у складі судді Косолап М.М., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 01 листопада 2024 року,

в с т а н о в и в :

11 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що він є учасником бойових дій та має право на отримання одноразової грошової допомоги до 05 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 05 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум. Рішення набрало законної сили, виконавчий лист поданий на виконання, проте боржником рішення суду не виконане. Протиправними діями відповідача, що виразилися у тривалому невиконанні рішення суду, невиплаті недоплаченої грошової допомоги до 05 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, йому заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях через порушення прав, неможливості реалізувати своє конституційне право на належний розмір допомоги. Крім того, моральна шкода полягає в душевних стражданнях через порушення звичайного способу його життя, адже йому довелося неодноразово звертатися до відповідача з метою реалізації свого права на недоплачену грошову допомогу, а потім щодо виконання рішення суду .

Посилаючись на викладене, просив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України компенсацію моральної шкоди у розмірі 7000,00 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Стягнуто з ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області на користь держави судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп.

В апеляційній скарзі ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. Вважає позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодних допустимих, належних та достовірних доказів, що діями головного управління йому заподіяна моральна шкода у певному розмірі.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , є учасником бойових дій (а.с. 5) та має право на отримання одноразової грошової допомоги до 05 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

06.09.2022 року задоволено позовні вимоги у справі № 480/50003/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, визнано протиправною бездіяльність та зобов`язано нарахувати та виплатити недоплачену грошову допомогу до 05 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум (а.с. 6-8).

На виконанні в Управлінні забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження АСВП 70512065 з примусового виконання виконавчого листа № 480/5003/22 виданого 23.11.2022 року Сумським окружним адміністративним судом (а.с. 10).

Жодних доказів фактичного виконання рішення суду від боржника не надійшло.

У зв`язку з викладеним державним виконавцем, керуючись вимогами ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», 23.10.2023 р. винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн (а.с. 12зв.).

До Конотопського РВП ГУ Національної поліції в Сумській області направлено заяву від 09.09.2023 з проханням внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно винних посадових осіб боржника Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (м. Суми, вул. Пушкіна, 1) за умисне невиконання рішення суду, що набрали законної сили, або перешкоджання його виконанню (а.с. 14-15).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що боржником тривалий час не виконується рішення суду в частині виплати перерахованих ОСОБА_1 коштів в повному обсязі.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив з характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, враховував вимушені зміни в життєвих стосунках, керувався принципами розумності, справедливості та співмірності та вважав, що відшкодування шкоди у розмірі 2000 грн з Державного бюджету України буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Встановивши, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області тривалий час не виконується рішення суду в частині виплати перерахованих ОСОБА_1 коштів в повному обсязі, чим позивачу заподіяно моральних страждань, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування такої шкоди, суд повинен керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Колегія суддів вважає, що визначений судом розмір відшкодування позивачу моральної шкоди 2000 грн, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з огляду на характер правопорушення, глибину душевних страждань, їх тривалість, рівню вимушених змін в життєвих стосунках.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення моральної шкоди не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина