Справа № 191/5743/24
Провадження № 2/191/2153/24
У Х В А Л А

іменем України

12 травня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Порошиної О.О.,

за участі секретаря судового засідання Бугайової Б.Ю.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник, адвокат Мантула О.С. до ОСОБА_2 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини та звільнення від сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник, адвокат Мантула О.С. до ОСОБА_2 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини та звільнення від сплати аліментів.

Ухвалою суду від 20.12.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання.

Представник позивача адвокат Мантула О.П. надав письмове клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи від 12.05.2025 року, в якому він зазначив, що ОСОБА_1 не вважає себе біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому для з`ясування обставин справи необхідно призначити молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручити КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР.

До початку підготовчого засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника надійшла заява щодо проведення підготовчого засідання без їхньої участі та задовольнити клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи.

Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, попередньо надала заяву про проведення підготовчого засідання без її участі, не заперечувала проти призначення експертизи, клопотання просила розглянути без її участі.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Диспозиція ст. 57-59 ЦПК України не обмежує сторін у поданні лише письмових доказів на підтвердження факту батьківства. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.76 ЦПК України).

Виходячи зі змісту цієї норми закону, кровна спорідненість може бути доведена чи спростована лише в результаті проведення судової молекулярно-генетичної експертизи методом аналізу ДНК.

Аналогічна думка висловлена і в п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" де зазначено: "коли ухилення сторони у справі щодо визнання батьківства від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів, тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст.146 ЦПК може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто із сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Отже, виходячи зі змісту цього закону на осіб, які беруть участь у справі, покладаються певні обов`язки, при недотриманні яких можуть наступити несприятливі наслідки.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження №61-4163св18), від 29 серпня 2018 року в справі №641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року в справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18), від 12 грудня 2019 року в справі № 562/1155/18 (провадження № 61- 11709св19).

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 07 травня 2009 року в справі «КАLАСНЕVА v. RUSSIА», заява №3451/05, §34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Частиною 1, 4 та 5 статті 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Згідно з ч. 1 ст. 104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Аналіз зазначених норм права свідчить, що суд має право для з`ясування обставин, що мають значення у справі і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки чи ремесла, призначити експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Судові процедури повинні бути справедливими, особа безпідставно не може бути позбавлена права на забезпечення судом доказів, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одними з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що заява про призначення судово-генетичної експертизи підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 103 ЦПК України, обставини, які підлягають з`ясуванню, мають суттєве значення для справи та потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, та без встановлення таких обставин вирішення даної справи неможливе.

Відповідно до ч.3 ст. 103 ЦПК України, при призначенні експертизи судом, експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про судову експертизу», судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ.

До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе проведення судово-генетичної експертизи доручити експертам Державної спеціалізованої установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках призначення судом експертизи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 5 частини першої статті 252 цього Кодексу, - на час проведення експертизи.

З огляду на вищевикладене та відповідно до ст. 252, 253 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність зупинення провадження по справі на час проведення експертизи, оскільки до отримання висновку експерта подальший розгляд справи неможливий.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 103, 104, 109, 197, 211, 252, 253, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника позивача адвоката Мантули О.С. про призначення судову молекулярно-генетичної експертизи задовольнити.

Призначити по справі за позовною заявою за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник, адвокат Мантула О.С. до ОСОБА_2 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини та звільнення від сплати аліментів судову молекулярно-генетичну експертизу, доручивши її проведення експертам Державної спеціалізованої установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» (місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, пл. Соборна, 14), попередивши експертів про кримінальну відповідальність, передбачену ст.384, ст.385 КК України.

На вирішення експертів поставити наступне питання:

- Чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?

Оплату витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, покласти на позивача ОСОБА_1 .

Роз`яснити сторонам положення ст.109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі у експертизі, згідно яких у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Провадження у справі на час проведення експертизи зупинити.

Після набрання ухвалою законної сили направити її копію до Державної спеціалізованої установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» (місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, пл. Соборна, 14), для її виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О. О. Порошина