Справа № 588/645/25
провадження № 2/588/360/25
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 року м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі:

головуючий суддя Лебедь О. В.,

за участю: секретаря судового засідання Ноздріної В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Сумцов Євген Станіславович до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог

Представник відповідачки ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом в інтересах ОСОБА_1 , який мотивував тим, що 28.10.2021 між позивачкою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір про виготовлення, доставку та монтаж товару №172, а саме воріт з характеристиками визначеними у договорі. Вартість оплати послуг становила 47000 грн. Відповідно до порядку виплати 4000 грн сплачується на початок виконання робіт, остаточний розрахунок мав бути проведений в день доставки, проведення монтажних робіт та підписання Акту прийому-передачі товару в експлуатацію.

Представник позивачки зазначив, що відповідно до умов договору ОСОБА_1 було сплачено передоплату у загальному розмірі 29000 грн, однак у визначений договором строк відповідач як замовник не поставив товар, за який було вже сплачено передоплату.

У зв`язку з цим 14.05.2024 та 20.06.2024 представником позивачки було направлено вимогу про розірвання указаного договору з копіями платіжних документів про сплату передоплати за товар, але конверти з указаною вимогою повернулися за закінченням терміну зберігання.

Посилаючись на указані обставини представник позивачки просить суд:

1) стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 29000,00 грн;

2) стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн;

3) стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 понесені позивачем судові витрати.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 16.04.2025 відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, призначено судовий розгляд на 26.05.2025 року.

Згідно довідки секретаря судового засідання від 26.05.2025 указана справа відкладена до 18.06.2025 у зв`язку із навчанням судді в Національній школі суддів.

Представник позивачки ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причину неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою вказаною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яким суд надсилав відповідачу копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, 26.05.2025 повернулось без вручення з відміткою за закінченням терміну зберігання.

Згідно вимог частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи викладене, суд визнав за можливе провести розгляд справи без участі сторін та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про відшкодування шкоди, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду

Судом установлено, що 28.10.2021 між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір №172 (про виготовлення, доставку та монтаж товару), а саме у пункті 2.2 під товаром,що за даним договором є предметом виробництва, поставки та монтажу розуміються ворота секційні 3840х3000, притолока 250, колір коричневий, структура центральна полоса, автоматика. Вартість товару становить 47000,00 грн. Відповідно до порядку розрахунку за товар визначеному в п. 5.1 договору 4000 грн підлягає виплаті на початок виконання робіт, остаточний розрахунок мав бути проведений в день доставки, проведення монтажних робіт та підписання Акту прийому-передачі товару в експлуатацію. Договором передбачені реквізити, на які замовник надсилає оплату за виконану роботу (а.с. 6-6зв.).

Розділом 6 договору «Форс-мажорні обставини» передбачено, що виконання зобов`язань сторонами-учасниками може бути призупинене протягом дії цих обставин, до яких, крім інших, належить війна або військові дії. При цьому передбачено, що сторона, яка зазнала дії форс-мажорних обставин має протягом трьох календарних днів повідомити про це другу сторону. Таке повідомлення від ФОП ОСОБА_2 позивачці не надходило. Навпаки, за інформацією представника позивачки відповідач в телефонному режимі постійно запевняв, що роботи з виготовлення та монтажу воріт будуть завершені.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд вважає доведеним той факт, що між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 виникли договірні відносини у зв`язку із укладенням договору про виготовлення, доставку та монтаж товару №172 28.10.2021.

Умови договору не були виконані Виконавцем. Товар не було виготовлено, доставлено та встановлено.

Проте, підстави для стягнення з відповідача коштів у сумі 29000 грн відсутні, оскільки відсутнє підтвердження передбаченої договором оплати коштів на рахунок ФОП ОСОБА_2 чи розрахунок в інший спосіб, який може бути належно підтверджено.

Відповідно до пункту 5.1. договору до завершення монтажних робіт та підписання сторонами Акту прийому-передачі товару в експлуатацію єдина передбачена договором частина вартості товару, яка підлягає виплаті на початок виконання робіт, складає 4000 грн.

Ця оплата, за поясненнями представника позивачки, була здійснена готівкою в день укладання договору. Квитанції чи інших документів на підтвердження оплати коштів в сумі 4000 грн готівкою в рахунок виконання договору №172 від 28.10.2021 року суду не надано.

Інші квитанції додані до позовної заяви також не містять підтвердження оплати 4000 грн на початок виконання робіт передбачених договором №172 від 28.10.2021 року.

Так, до позовної заяви додано квитанції:

1) від 16.11.2021 на суму 5000 грн платник: ОСОБА_1 , отримувач: ОСОБА_4 ;

2) квитанція №18957-11 від 26.11.2021 на суму 5000 грн, платник: НОМЕР_1 , 74, отримувач: АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК»;

3) квитанція №TS200710 від 05.11.2021 у сумі 4500,00 грн, платник: ОСОБА_1 , отримувач відсутній;

4) квитанція № 0.0..1 від 22.02.2022 у сумі 5000 грн платник: ОСОБА_1 , отримувач: ОСОБА_5 (а.с. 8-11).

Лише в останній квитанції вказано отримувача ОСОБА_5 та призначення платежу - оплата за ворота. При цьому правова підстава оплати не вказана, а договір №172 від 28.10.2021 не передбачає оплату такої суми в цей період часу. Реквізити рахунку також не збігаються з тими, які вказані у договорі.

Фактично подані докази можуть підтверджувати набуття ОСОБА_5 та ОСОБА_4 коштів ОСОБА_1 без достатньої правової підстави. Але не є доказами оплати послуг за договором №172 від 28.10.2021. Відповідно не є підставою для стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 29000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У пункті 5.1 договору №172 від 27.10.2021 визначено, що вартість товару становить 47000 грн та підлягає виплаті в такому порядку: 1) 4000 грн сплата на початок виконання робіт; 2) остаточний розрахунок в день доставки, проведення монтажних робіт та підписання, проведення сторонами-учасниками даного договору акту прийому-передачі товару в експлуатацію.

Таким чином, суд не приймає квитанції, приєднані до матеріалів справи як належний та допустимий доказ на підтвердження виконання ОСОБА_1 основних зобов`язань за договором №172 від 28.10.2021 року щодо оплати виконаних робіт, оскільки указані квитанції без ідентифікації особи ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивачкою ОСОБА_1 не надано належних доказів у розумінні положень статті 77 ЦПК України, які б містили відомості щодо предмета доказування та слугували підтвердженням заявлених вимог про стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_2 грошових коштів.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Сумцов Євген Станіславович до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в частині стягнення грошових коштів не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги представника позивачки ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заподіяної моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачці моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування моральної шкоди є доведення позивачкою перед судом факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

До матеріалів позовної заяви додано договір №172 укладений 28.10.2021 між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 про виготовлення, доставку та монтаж товару, що підтверджує укладені договірні правовідносини між сторонами, від яких позивачка розраховувала отримати відповідні послуги.

Як зазначено у пункті 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях 32, 56, 62, 152 Основного Закону України.

Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 підкреслив, що у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20.10.2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення стороною відповідача прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Враховуючи викладене, а також те, що стороною відповідача не надано жодного доказу на спростування вимог позивача, позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає повному задоволенню у сумі 5000 грн.

Судові витрати

Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а саме в частині відшкодування моральної шкоди, за яку позивачка сплатила судовий збір, тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Сумцов Євген Станіславович до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди та понесені позивачкою судові витрати у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

позивачка ОСОБА_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя О.В. Лебедь