Справа № 461/8614/17 Головуючий у 1 інстанції Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/3200/24 Доповідач в 2-й інстанції Бойко С. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.,

з участю: представників стягувача ОСОБА_1

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника боржника ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 серпня 2021 року у справі за поданням Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про звернення стягнення на незареєстроване майно боржника ОСОБА_4 , заінтересована особа стягувач ОСОБА_1 ,

встановив:

У липні 2021 року Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі Шевченківський ВДВС у м. Львові) звернувся до суду з поданням, в якому просив:

надати дозвіл на звернення стягнення на незареєстроване в законному порядку нерухоме майно з метою виконання виконавчого листа №461/2066/17, виданого Галицьким районним судом м. Львова 22.03.2019 року, та виконавчого листа №461/8614/17, виданого Галицьким районним судом м. Львова 15.05.2020 року;

надати дозвіл на реалізацію визначеної частки майна боржника у спільному майні, а саме: 1/2 нерухомого майна, загальною площею 1298,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , яке передане у приватну власність фізичній особі ОСОБА_4 25.11.2009 року протоколом №25/11 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Техн-Ас», право власності на яке у товариства виникло на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 06 травня 2008 року (справа №9/79), яке не зареєстроване боржником у встановленому законом порядку.

Подання обґрунтоване тим, що у Шевченківському ВДВС у м. Львові перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №461/2066/17, виданого Галицьким районним судом м. Львова 22.03.2019 року про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 405000 грн., та виконавчого листа №461/8614/17, виданого Галицьким районним судом м. Львова 15.05.2020 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 основного боргу за договором позики у розмірі 20000 доларів США, договірної відповідальності у сумі 20000 доларів США, всього 40000 доларів США, що станом на 18.04.2018 року, відповідно до офіційного курсу НБУ складає 1043314 грн. 92 коп. Загальна сума боргу за двома виконавчими листами становить 1448314 грн. 92 коп.

Державний виконавець вжив усіх заходів примусового виконання в межах Закону України «Про виконавче провадження», однак, рішення суду залишається невиконаним у зв`язку з відсутністю майна у боржника, а звернення стягнення на заробітну плату не дозволяє виконати рішення суду у розумні строки.

Водночас, державному виконавцю стало відомо про наявність у боржника нерухомого майна, яке належить йому на праві власності, однак яке не зареєстроване за ним в установленому порядку.

При цьому, державний виконавець вказує, що відповідно до протоколу №25/11 від 25.11.2009 року загальних зборів ТОВ «Техн-Ас», нерухоме майно, загальною площею 1298,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке було визнане за ТОВ «Техн-Ас» на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 06 травня 2008 року, що набрало законної сили (справа №9/79), передано у приватну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , по 1/2 частці кожному з них.

30.12.2009 року управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради видано ОСОБА_4 та ОСОБА_8 свідоцтва про право власності на це нерухоме майно, однак, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року, яке набрало законної сили, у справі №466/5634/14-ц, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та наказ управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 30.12.2009 року №2701-НЖ-Ш, на підставі якого вони видані, скасовано.

Державний виконавець зазначав, що у зв`язку з наведеним, нерухоме майно, яке за рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Техн-Ас» передане у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_8 в порядку їх виходу з товариства, ними не зареєстроване на праві власності, починаючи з 2015 року, а ТОВ «Техн-Ас» у 2011 році припинено, позаяк, вартість 1/2 частки вказаного нерухомого майна, на момент подання державного виконавця становила 324725 доларів США.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05 серпня 2021 року надано дозвіл на звернення стягнення на незареєстроване в законному порядку нерухоме майно з метою виконання виконавчого листа №461/2066/17, виданого Галицьким районним судом м. Львова 22.03.2019 року, та виконавчого листа №461/8614/17, виданого Галицьким районним судом м. Львова 15.05.2020 року.

Надано дозвіл на реалізацію визначеної частки майна боржника у спільному майні, а саме: 1/2 нерухомого майна, загальною площею 1298,9 кв.м., під літерою «Б-2», за адресою: АДРЕСА_1 , яке передане у приватну власність фізичної особи ОСОБА_4 25.11.2009 року згідно з протоколом №25/11 загальних зборів учасників ТОВ «Техн-Ас», право власності на яке у товариства виникло на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 06 травня 2008 року (справа №9/79), яке не зареєстроване боржником у встановленому законом порядку.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_6 , як особа, яка не брала участі у справі, просив її скасувати та відмовити у задоволенні вказаного вище подання державного виконавця.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт покликався на те, що на підставі договору про відступлення права вимоги від 05.09.2018 року він ( ОСОБА_6 ) є новим кредитором ОСОБА_4 за грошовими зобов`язаннями останнього, які виникли в межах рамкової угоди №0378 від 20.04.2006 року, договору про надання траншу №3.18646/0378 від 05.09.2007 року, договору про надання траншу №3.18646/0378-ДТ1 від 13.09.2007 року, договору про надання траншу №3.18646/0378-ДТ2 від 18.09.2007 року, договору про надання траншу №318646/0378-ДТ3 від 19.09.2007 року, договору про надання траншу №3.18646/0378-ДТ4 від 24.09.2007 року, договору про надання траншу №3.18646/0378-ДТ5 від 05.10.2007 року, договору про надання траншу №3.18646/0378-ДТ6 від 12.10.2007 року, договору про надання траншу №3.18646/0378-ДТ7 від 22.10.2007 року, договору про надання траншу №3.18646/0378-ДТ8 від 26.10.2007 року, договору про надання траншу №3.18646/0378-ДТ9 від 15.11.2007 року, договору про надання траншу №3.18646/0378-ДТ10 від 20.11.2007 року, договору про надання траншу №3.18646/0378-ДТ11 від 23.11.2007 року.

Зазначає, що вищевказані кредитні договори були укладені між первісним кредитором АТ «ПроКредит Банк» та позичальником ОСОБА_4 , право вимоги за якими від первісного кредитора спочатку перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Алькор інвест», а в подальшому, до нього ОСОБА_6 .

Згідно з п.2.2 договору про відступлення права вимоги від 05.09.2018 року, до нього ( ОСОБА_6 ) перейшло право вимоги за грошовими зобов`язаннями ОСОБА_4 перед первісним кредитором на суму 27887,25 доларів США, яка є не погашеною і станом на теперішній час.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаними кредитними договорами, 16.07.2010 року між первісним кредитором АТ «ПроКредит Банк» (іпотекодержателем) та ОСОБА_4 , ОСОБА_8 (іпотекодавцями) укладено договір іпотеки №0378-ІД-1, за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку Банку нежитлові приміщення під літ. «Б», загальною площею 1298,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі договору від 05.09.2018 року про відступлення прав за договором іпотеки №0378-ІД-1, право вимоги спочатку перейшло від первісного іпотекодержателя до ТОВ «Фінансова компанія «Алькор інвест», а, в подальшому, на підставі договору від 05.09.2018 року про відступлення прав за договором іпотеки №0378-ІД-1, від ТОВ «Фінансова компанія «Алькор інвест» до нього ОСОБА_6 .

Наголошує, що обтяження іпотекою вказаного нерухомого майна зареєстроване в Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ще 16.07.2010 року і було наявне на момент постановлення оскаржуваної ухвали.

У зв`язку з наведеним, апелянт ОСОБА_6 вказує на вирішення оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції питання про його права та законні інтереси, оскільки відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» він має пріоритетне перед іншими стягувачами, зокрема, і ОСОБА_1 , право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником ОСОБА_4 свого грошового зобов`язання.

Зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини справи, зокрема, не з`ясував наявність зареєстрованого у встановленому законом порядку пріоритетного права у нього, як іпотекодержателя, звернути стягнення на спірне нерухоме майно, чим порушив норми процесуального права та не застосував норми Закону України «Про іпотеку», які мали б бути застосованими під час розгляду подання.

Постановою Львівського апеляційного суду від 21 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення. Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 серпня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_4 , яка підписана представником ОСОБА_5 , задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного суду від 21 липня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За результатами нового апеляційного розгляду справи, постановою Львівського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 серпня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні подання Шевченківського ВДВС у м. Львові відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи вказане вище судове рішення апеляційного суду, Верховний Суд виснував, що: « ОСОБА_6 є особою, яка не брала участі у справі і яка внаслідок відкриття за його апеляційною скаргою апеляційного провадження користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи. За таких обставин апеляційний суд зробив помилковий висновок про відмову в задоволенні подання через незалучення ОСОБА_6 до участі у справі, який не є і не може бути відповідачем при розгляді подання, яке відповідно до закону, відбувається без повідомлення сторін та заінтересованих осіб».

Верховний Суд вказав, що: «Під час нового розгляду суду належить врахувати висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №2-591/11 де зазначено, що якщо під час розгляду подання виконавця або скарги в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України суд дійде висновку про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає подання або скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах. Тобто в разі встановлення обставин щодо порушення прав ОСОБА_6 як іпотекодержателя та наявності відповідного спору про право, апеляційний суд має залишити подання без розгляду. У випадку ж не встановлення таких обставин, апеляційний суд має закрити апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, а не переглядати ухвалу по суті.».

В судове засідання апеляційного суду 03.06.2025 року інші учасники справи, окрім присутніх, не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто у відсутності осіб, які не з`явилися.

Ухвалення та проголошення судового рішення, з урахуванням перебування одного із членів колегії суддів у відрядженні з 10 по 14 червня 2025 року включно, відкладено на перший робочий день після відрядження 16 червня 2025 року о 15:00.

Заслухавши пояснення сторони боржника ОСОБА_4 в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони стягувача ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження з наступних підстав.

Згідно зі статтею 17 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення

не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи

чи інтереси.

Частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Установлена процесуальним законом можливість здійснення апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не була залучена до участі у справі, лише у разі підтвердження та встановлення наявності порушення оскаржуваним судовим рішенням її прав, інтересів та (або) обов`язків ґрунтується на принципі res judicata, тобто поваги до остаточного судового рішення, дія якого передбачає встановлення у відносинах між сторонами спору, вирішеного остаточним і обов`язковим для сторін судовим рішенням, стану правової визначеності.

У свою чергу, засада обов`язковості судових рішень буде нівелюватися,

якщо судове рішення могло б переглядатися за ініціативою особи, яка не брала участі у справі та не має безпосереднього правового зв`язку з оскаржуваним судовим рішенням, яке не впливає на її права та обов`язки. У такому випадку процедура апеляційного перегляду та скасування остаточного судового рішення несумісна з принципом визначеності правовідносин та верховенством права.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалось.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (ч.2 ст.362 ЦПК).

Тобто у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа,

яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку

зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, що оскаржується особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи (постанови Верховного Суду від 04 листопада 2019 року у справі №542/401/18 (провадження №61-15078св19), від 10 вересня 2020 року у справі №757/66808/19-ц (провадження №61-10846св20), від 17 червня 2021 року у справі №626/2547/19 (провадження №61-18621св20)).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, у спірних правовідносинах суд апеляційної інстанції повинен надати оцінку доводам особи, яка не брала участі у розгляді справи в суді першої інстанції і подала апеляційну скаргу, щодо наявності у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням. Тобто слід з`ясувати, чи вирішено судом питання про право, інтерес, обов`язок заявника, і чи такий зв`язок є очевидним та безумовним, а не ймовірним.

На вказаному наголошено в постанові Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі №598/96/23 (провадження №61-2421св24).

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Шевченківському ВДВС у м. Львові перебувало зведене виконавче провадження ЗВП №65930620 відносно боржника ОСОБА_4 (а.с.7 т.2), з примусового виконання виконавчого листа №461/2066/17, виданого Галицьким районним судом м. Львова 22.03.2019 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 405000 грн. (а.с.15-16 т.2), та виконавчого листа №461/8614/17, виданого Галицьким районним судом м. Львова 15.05.2020 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 основного боргу за договором позики у розмірі 20000 доларів США, договірної відповідальності у сумі 20000 доларів США, всього 40000 доларів США, що станом на 18.04.2018 року, відповідно до офіційного курсу НБУ складає 1043314 грн. 92 коп. (а.с.9 т.2). Загальна сума боргу за двома виконавчими листами становить 1448314 грн. 92 коп.

Виконавче провадження за виконавчим листом №461/8614/17 відкрите постановою державного виконавця від 29.06.2021 року (ВП №65913378), а за виконавчим листом №461/2066/17 27.03.2019 року (ВП №58730552) (а.с.10, 17-18 т.2).

У вказаних виконавчих провадженнях стягувачем є ОСОБА_1 , а боржником ОСОБА_4

29.06.2021 року вказані виконавчі провадження об`єднані у зведене виконавче провадження ЗВП №65930620 (а.с.12 т.2).

На теперішній час, вказані вище виконавчі листи перебувають на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Білецького І.М. (постанови про відкриття виконавчих проваджень (ВП №72447337, ВП №72447602) від 04.08.2023 року (а.с.195-202 т.3)).

Предметом подання державного виконавця є нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення під літерою «Б-2», площею 1298,9 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06 травня 2008 року (справа №9/78) право власності на вказане нерухоме майно (реконструйоване приміщення) визнане за ТОВ «Техн-Ас» (а.с.46-50 т.2, а.с.215 т.3).

В подальшому, рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Техн-Ас», оформленим протоколом №25/11 від 25.11.2009 року (а.с.51-54 т.2), нежитлові приміщення під літерою «Б-2», загальною площею 1298,9 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , передані у власність ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (в рівних долях) по 50% кожному.

30.12.2009 року управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради видано ОСОБА_4 та ОСОБА_8 свідоцтва про право власності на 1/2 ідеальну частку нежитлових приміщень під літерою «Б-2», загальною площею 1298,9 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кожного з них (а.с.61, 62 т.2).

На підставі вказаних свідоцтв, 31.12.2009 року здійснено державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (по 1/2 ідеальній частині за кожним із них) на зазначені вище нежитлові приміщення під літерою «Б-2», загальною площею 1298,9 кв.м., по АДРЕСА_1 (а.с.90 т.2).

Однак, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року, яке набрало законної сили, у справі №466/5634/14-ц (а.с.37-42 т.2), ці свідоцтва про право власності на нерухоме майно та наказ управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 30.12.2009 року №2701-НЖ-Ш, на підставі якого вони видані, а також державну реєстрацію права спільної часткової власності (по 1/2 ідеальній частці) на вказане нерухоме майно за ОСОБА_4 та ОСОБА_8 скасовано.

Рішення про скасування державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості за ОСОБА_4 та ОСОБА_8 прийнято 16.07.2015 року (а.с.96-97 т.2).

Водночас, встановлено, що 16.07.2010 року між ПАТ «ПроКредит Банк» (іпотекодержателем) та ОСОБА_4 , ОСОБА_8 (іпотекодавцями) укладено договір іпотеки №0378-ІД-1, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку Банку нежитлові приміщення під літерою «Б-2», загальною площею 1298,9 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (предмет іпотеки), в забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_4 за кредитними договорами, укладеними відповідно до Рамкової угоди №0378 від 20.04.2006 року (а.с.63-66 т.2).

16.07.2010 року проведено державну реєстрацію обтяження вказаного нерухомого майна іпотекою (обтяжувач АТ «ПроКредит Банк») (а.с.98-99 т.2).

Право вимоги за вказаними вище кредитним та іпотечним договорами перейшло до ОСОБА_6 (новий кредитор, новий іпотекодержатель) на підставі укладених 05.09.2018 року між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Алькор інвест» договорів відступлення права вимоги, яке, в свою чергу, набуло такого права вимоги на підставі договорів про відступлення права вимоги, укладених 05.09.2018 року з первісним кредитором та іпотекодержателем АТ «ПроКредит Банк» (а.с.185-193 т.2).

Відомості про нового іпотекодержателя ОСОБА_6 по відношенню до вказаного вище нерухомого майна (предмета іпотеки) містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.194-195 т.2).

Згідно з п.2.2 договору про відступлення права вимоги від 05.09.2018 року, до ОСОБА_6 перейшло право вимоги за грошовими зобов`язаннями боржника ОСОБА_4 перед первісним кредитором, станом на дату укладення цього договору, в розмірі 27887,25 доларів США, що станом на 05.09.2018 року по курсу НБУ еквівалентно 797591 грн. 42 коп.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 08 червня 2022 року у справі №2-591/11 (провадження №14-31цс21), якщо під час розгляду подання виконавця або скарги в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України суд дійде висновку про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає подання або скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Отже, у разі встановлення обставин щодо порушення прав ОСОБА_6 , як іпотекодержателя, та наявності відповідного спору про право, апеляційний суд має залишити подання без розгляду.

У випадку ж не встановлення таких обставин, апеляційний суд повинен закрити апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Правовідносини, які випливають з договорів іпотеки, регулюються Законом України «Про іпотеку».

За правилом частин п`ятої, шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

У статті 1 Закону України «Про іпотеку» закріплено такі визначення: пріоритет переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно (абз. 11); вищий пріоритет пріоритет, встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна (абз. 12); нижчий пріоритет пріоритет, встановлений пізніше пріоритету будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна (абз. 13).

Конструкція пріоритету спрямована на вирішення колізії прав (як цивільних, так і публічних) на той же самий предмет іпотеки. Особа, право якої виникло раніше, має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, перед іншими суб`єктами. Пріоритет є втіленням ще римського принципу qui prior est tempore, potior eat jure (перший в часі сильніший по праву).

Отже, права та інтереси іпотекодержателя по відношенню до іпотечного майна (предмета іпотеки) захищені правилами пріоритетності іпотеки в силу Закону.

Такі висновки (в контексті потреби оскарження судових рішень з огляду на порушення прав іпотекодержателя) містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року в справі №466/2651/23 (провадження №61-6083сво24).

Також, необхідно зазначити, що згідно з частиною першою статті 51 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно перебуває в заставі (ч.3 ст.51 Закону).

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (ч.7 ст.51 Закону).

Таким чином, з урахуванням наведених вище норм матеріального права й наявного (дійсного) зареєстрованого обтяження вказаного нерухомого майна іпотекою з 16.07.2010 року, іпотекодержателем якого на даний час є ОСОБА_6 відповідно до договору про відступлення права вимоги від 05.09.2018 року, підстав для висновку про порушення оскаржуваним судовим рішенням прав апелянта, як іпотекодержателя, немає, оскільки обтяження майна боржника ОСОБА_4 іпотекою виникло раніше, ніж вимоги стягувача ОСОБА_1 до боржника ОСОБА_4 за вказаними вище виконавчими листами, тому права та інтереси іпотекодержателя по відношенню до іпотечного майна (предмета іпотеки) захищені правилами пріоритетності іпотеки в силу Закону.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що вартість предмета іпотеки є меншою, ніж сума боргу, право вимоги на яку він отримав на підставі договорів відступлення від 05.09.2018 року, оскільки ним не надано належних доказів, які б підтверджували дійсну ринкову вартість вказаного вище нерухомого майна.

Отже, наявні підстави для закриття апеляційного провадження, відкритого за апеляційною скаргою ОСОБА_6 у даній справі, відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.362 ч.1 п.3, ч.2, 367, 368, 381, 389 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 серпня 2021 року у справі за поданням Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про звернення стягнення на незареєстроване майно боржника ОСОБА_4 , заінтересована особа стягувач ОСОБА_1 , закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Повний текст ухвали складений 16 червня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич