Справа № 539/2129/25
Провадження № 2/539/1024/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Пилипчука М. М.,

за участі секретаря судового засідання Крайсвітньої Н. М.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та повернення безпідставно стягнутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи відповідача

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк») про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та повернення безпідставно стягнутих коштів.

Позовна заява мотивована тим, що приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В. Л. 10 червня 2021 року відкрив виконавче провадження № 65747317 на підставі виконавчого напису, вчиненого 15 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 13518, про звернення стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2020 року № 500833347, укладеного з Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк»). Стягнення заборгованості проводиться за період з 29 вересня 2020 року до 03 лютого 2021 року. Сума заборгованості складає 22 897,73 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 2 731,10 грн, прострочена заборгованість за комісією і процентами 1 432,88 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту 18 625,51 грн, строкова заборгованість за комісією і процентами 108,24 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» складає 23 547,73 грн. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування вказаного товариства на АТ «Сенс Банк». АТ «Сенс Банк» є правонаступником усіх прав і зобов`язань АТ «Альфа-Банк».

Про наявність значеного виконавчого напису позивач дізнався після того, як приватним виконавцем стягнуто кошти з його заробітної плати, отриманої від проходження військової служби. В ході виконавчого провадження приватним виконавцем стягнуто з ОСОБА_1 19 322,78 грн та перераховано на користь АТ «Сенс Банк», що підтверджується листом приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л. від 10 квітня 2025 року № 16946.

ОСОБА_1 стверджував, що у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н. С. були відсутні достатні підстави для видачі оскаржуваного виконавчого напису. Обов`язковою умовою для стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса є відсутність спору щодо такої заборгованості, тобто її безспірний характер. Відповідачем для вчинення спірного виконавчого напису не було надано приватному нотаріусу нотаріально посвідченого договору, оскільки кредит отримано на підставі договору від 30 липня 2020 року № 491031029, який нотаріально не посвідчувався, що суперечить вимогам закону. Водночас позивач не підписував жодного документу, який би засвідчував про його згоду із зазначеною сумою заборгованості. Пред`явлена до стягнення заборгованість не є безспірною, а сума боргу, вказана у виконавчому написі, є необґрунтованою. Нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості, що підлягає стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок № 296/5).

Позивач також вказував, що судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акта правова підстава вважається такою, що відпала. У відповідача немає правових підстав для стягнення з позивача коштів за спірним виконавчим написом нотаріуса, а отримані кошти у розмірі 19 322,78 грн підлягають поверненню відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 15 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. та зареєстрований у реєстрі за № 13518, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2020 року № 500833347, укладеним з АТ «Альфа-Банк», за період з 29 вересня 2020 року до 03 лютого 2021 року у розмірі 22 897,73 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 2 731,10 грн, прострочена заборгованість за комісією і процентами 1 432,88 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту 18 625,51 грн, строкова заборгованість за комісією і процентами 108,24 грн, загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» складає 23 547,73 грн; стягнути з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 стягнуті за виконавчим написом від 15 березня 2021 року, реєстраційний № 13518, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С., грошові кошти у розмірі 19 322,78 грн.

АТ «Сенс Банк» подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказувало, що для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є і сам факт набуття або збереження. Разом з тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про фактичне перерахування в повному обсязі утриманих з позивача коштів відповідачу на підставі оспорюваного виконавчого напису. Приватним виконавцем в силу вимог законодавства про виконавче провадження не були та не могли бути перераховані стягувачу за одним виконавчим документом в повному обсязі кошти, утримані з позивача. В даному випадку між позивачем та відповідачем існують договірні правовідносини кредитний договір. При цьому у позивача перед відповідачем існує непогашена прострочена заборгованість за таким договором, відтак у цій справі не йдеться про абсолютну безпідставність набуття відповідачем коштів, підстава наявна невиконане зобов`язання. Відповідач заперечує проти всіх доводів позовної заяви та проти всіх обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Позовна заява не містить посилань на відсутність у позивача заборгованості або на неповноту чи неправильність здійснених кредитором розрахунків заборгованості. У порушення умов договору позивач свої зобов`язання належним чином не виконував, тому має прострочену заборгованість. Посилання позивача на нібито відсутність у нотаріальній справі необхідних документів є лише його припущенням, що не підтверджене жодними доказами. Банком були виконані вимоги закону щодо надання документів на підтвердження безспірності заборгованості, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем не є безспірним. Позивачем не спростовано суму боргу за виконавчими написами.

Відповідач вказував, що боржником не доведено, що в нього наявний інший розмір заборгованості перед кредитором, оскільки боржником не надано доказів, що на час вчинення виконавчих написів сума заборгованості була іншою ніж та, яка вказана нотаріусом, жодних доказів відсутності заборгованості або існування заборгованості в іншому розмірі, ніж зазначено у виконавчому написі, позивачем надано не було. Позивачем не доведено, чим порушує його права вчинення виконавчого напису для погашення заборгованості за кредитним договором при існуючій та неспростованій сумі боргу. Подання позивачем позовної заяви, за наявності заборгованості перед відповідачем, розмір якої ним не спростовано, є спробою ухилення боржника від взятих на себе зобов`язань. Також АТ «Сенс Банк» вважало за необхідне повідомити, що предметом стягнення є виключно заборгованість за тілом кредиту та процентами за його користування. Відтак, саме з метою уникнення можливих спорів щодо наявності заборгованості або її розмірів, відповідач не скористався своїм абсолютно правомірним правом на отримання неустойки. Оскільки жодних доказів, що позивач ознайомлений із матеріалами нотаріальних справ, ним не надано, посилання на ненадання відповідачем нотаріусу повного пакету необхідних документів, є лише припущенням. В позові не зазначені ні підстави для звернення до суду за захистом свого цивільного права через його порушення, невизнання або оспорювання, як і сам факт порушення, невизнання або оспорювання права, свобод чи законних інтересів, ні посилання позивача на обґрунтування своїх правових вимог. Звертаючись до суду, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, факту протиправної поведінки відповідача, тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Позивачем не вказано, чим саме відповідач порушив його права.

Відповідач зазначив, що заперечує проти всіх доводів позовної заяви та проти всіх обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Стверджував, що якщо зважити на складність справи та зміст позовної заяви, то стає очевидним, що винагорода у розмірі, зазначеному у орієнтовних розрахунках судових витрат, є завищеною, надуманою, недоведеною жодними доказами і такою, що дійсно не відповідає складності справи та сумі, яка стягнуто відповідно до виконавчого напису, а тому підлягає зменшенню. Матеріалами справи однозначно підтверджується, що адвокатом неодноразово заявлялись безпідставні, непотрібні для досягнення необхідного клієнтом результату (визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню), клопотання, заяви тощо. Як свідчить судова практика з розгляду справ даної категорії, вони відносяться до справ незначної складності, а предметом доказування є виключно три обставини: подання нотаріусу повного пакету документів; дотримання встановленого строку вчинення виконавчого напису; наявність або відсутність безспірності заборгованості; сума перерахованих стягувачу коштів. Решта обставин, на які посилається позивач не входять до предмету доказування, тому витрат, понесених з метою їх становлення та доведення, можна було уникнути. Отже, такі витрати не можуть вважатися неминучими. Стверджувати про те, що належні документи подані нотаріусу не були, у позивача підстав немає, оскільки він учасником таких правовідносин не був та відповідними відомостями достовірно не володіє, однак чомусь вважає свої доводи обґрунтованими без жодних на це підстав.

АТ «Сенс Банк» у відзиві просило: застосувати позовну давність; відмовити позивачу у задоволенні позову повністю; у разі задоволення позовних вимог повністю або частково відмовити у стягненні витрат на правову допомогу за недоведеністю або зменшити їх розмір; проводити судовий розгляд за відсутності представника відповідача.

Рух справи

24 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Сенс Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та повернення безпідставно стягнутих коштів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 травня 2024 року справу № 539/2129/25 передано судді Пилипчуку М. М.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 26 травня 2025 року; надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив, відповідачу заперечення на відповідь на відзив; залучено до участі у справі як третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н. С.; роз`яснено третім особам право подати письмові пояснення щодо позову або відзиву у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання зазначених заяв по суті справи.

АТ «Сенс Банк» 15 травня 2025 року подало до суду відзив на позовну заяву.

У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання 26 травня 2025 року, розгляд справи відкладено на 17 червня 2025 року, визнано явку позивача в судове засідання обов`язковою.

Відповідно до частини першої статті 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 24 червня 2025 року.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд встановив, що відповідно до оферти на укладення угоди про надання кредиту від 22 червня 2020 року № 500833347 ОСОБА_1 пропонує АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та банком. Умови споживчого кредиту: тип кредиту кредит готівкою, сума кредиту 21 782,31 грн, процентна ставка 23 % річних, тип ставки фіксована, строк кредиту 36 місяців, дата повернення кредиту 23 червня 2023 року. Угода набуває чинності з моменту підписання банком акцепту на укладання угоди та надання споживчого кредиту, відповідно до умов угоди та договору.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. 15 березня 2021 року вчинила виконавчий напис про звернення стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором від 22 червня 2020 року № 500833347, укладеним ним із АТ «Альфа-Банк», заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2020 року № 500833347. Строк платежу за кредитним договором від 22 червня 2020 року № 500833347 настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 29 вересня 2020 року до 03 лютого 2021 року. Сума заборгованості складає 22 897,73 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 2 731,10 грн, прострочена заборгованість за комісією та процентами 1 432,88 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту 18 625,51 грн, строкова заборгованість за комісією та процентами 108,24 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату зі стягувана АТ «Альфа-Банк» у розмірі 650 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь АТ «Альфа-Банк», складає 23 547,73 грн. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 13518.

На підставі вказаного виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В. Л. виніс постанову від 10 червня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 65747317.

Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В. Л. виніс постанову від 26 грудня 2023 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних у виконавчому провадженні № 65747317.

Відповідно до повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л. від 10 квітня 2025 року № 16946 на виконанні у приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження № 65773382, до складу якого входить, зокрема, виконавче провадження № 65747317 щодо примусового виконання виконавчого напису № 13518, виданого 15 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. Сума коштів до стягнення за виконавчим документом - 23 547,73 грн. Основна винагорода приватного виконавця 2 354,71грн. Витрати виконавчого провадження 274,84 грн. У рамках виконавчого провадження № 65747317 з боржника ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти на загальну суму 21 529,90 грн, які, відповідно до статей 45, 47 Закону України «Про виконавче провадження», були розподілені наступним чином: 24 листопада 2021 року 1,10 грн (витрати виконавчого провадження), 22 січня 2024 року 273,74 грн (витрати виконавчого провадження), 12 лютого 2024 року 1 204,01 грн (кошти, перераховані стягувачу), 12 лютого 2024 року 120,40 грн (основна винагорода приватного виконавця), 22 лютого 2024 року 872,69 грн (кошти, перераховані стягувачу), 22 лютого 2024 року 87,26 грн (основна винагорода приватного виконавця), 11 березня 2024 року 1 063,85 грн (кошти, перераховані стягувачу), 11 березня 2024 року 106,39 грн (основна винагорода приватного виконавця), 20 березня 2024 року 2 176,71 грн (кошти, перераховані стягувачу), 20 березня 2024 року 217,67 грн (основна винагорода приватного виконавця), 15 квітня 2024 року 1 054,28 грн (кошти, перераховані стягувачу), 15 квітня 2024 року 105,43 грн (основна винагорода приватного виконавця), 23 квітня 2024 року 4 363,45 грн (кошти, перераховані стягувачу), 23 квітня 2024 року 436,35 грн (основна винагорода приватного виконавця), 13 травня 2024 року 910,38 грн (кошти, перераховані стягувачу), 13 травня 2024 року 91,04 грн (основна винагорода приватного виконавця), 22 травня 2024 року 4 627,66 грн (кошти, перераховані стягувачу), 22 травня 2024 року 462,77 грн (основна винагорода приватного виконавця), 12 червня 2024 року 1 058,43 грн (кошти, перераховані стягувачу), 12 червня 2024 року 105,84 грн (основна винагорода приватного виконавця), 21 червня 2024 року 1 991,32 грн (кошти, перераховані стягувачу), 21 червня 2024 року 199,13 грн (основна винагорода приватного виконавця). Станом на день складання даної відповіді, сума заборгованості за виконавчим провадженням складає 4 647,38 грн.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є Порядок № 296/5.

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку № 296/5.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1, підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів № 1172), для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Боржник у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Подібний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц.

Згідно з частинами першоючетвертою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про порушення кредитних зобов`язань станом на 2021 рік.

Враховуючи викладене, слід погодитися з доводами позивача щодо спірності заборгованості, розмір якої було визначено кредитором при зверненні до нотаріуса. Наданими суду документами не підтверджено, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем у розмірі 22 897,73 грн. Отже, існують підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2024 року у справі № 715/880/23.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 Перелік документів № 1172 було доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким передбачалося, що для одержання виконавчого напису на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються оригінал кредитного договору; та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, у справі № 826/20084/14 вказану постанову Кабінету Міністрів України № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті самі наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт.

Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, зазначена постанова Кабінету Міністрів України № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів № 1172, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду в справі № 826/20084/14.

Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17.

Встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 15 березня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Ураховуючи, що між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» договір від 22 червня 2020 року № 500833347 був укладений у письмовій формі (відповідач не подав до суду доказів на спростування таких обставин), то наявні підстави вважати про недотримання порядку вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника (виконавчий напис вчинено на договорі, який не посвідчено нотаріально), що має наслідком визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові 19 червня 2024 року у справі № 712/11552/23.

Таким чином, оскаржуваним виконавчим написом нотаріуса були порушені права та інтереси позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 зроблено висновки про те, що судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акта правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

За наведених підстав, аргументи відповідача про обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права в частині вимог про стягнення з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 стягнуті за виконавчим написом від 15 березня 2021 року грошових коштів є безпідставними.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 березня 2024 року у справі № 756/7706/22.

Відповідно до повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л. від 10 квітня 2025 року № 16946 на користь стягувача було перераховано 19 322,78 грн, а саме: 12 лютого 2024 року 1 204,01 грн, 22 лютого 2024 року 872,69 грн, 11 березня 2024 року 1 063,85 грн, , 20 березня 2024 року 2 176,71 грн, 15 квітня 2024 року 1 054,28 грн, 23 квітня 2024 року 4 363,45 грн, 13 травня 2024 року 910,38 грн, 22 травня 2024 року 4 627,66 грн, 12 червня 2024 року 1 058,43 грн, 21 червня 2024 року 1 991,32 грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з АТ «Сенс Банк» 19 322,78 грн, стягнутих за виконавчим написом від 15 березня 2021 року, реєстраційний № 13518, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що випливає із загального правила, встановленого статтями 12, 81 ЦПК України. Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення права можна було отримати раніше (постанова Верховного Суду від 25 квітня 2022 року у справі № 138/28/20).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про порушення кредитних зобов`язань станом на 2021 рік, а також отримання позивачем постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 65747317 з виконання виконавчого напису нотаріуса. Стягувачем таких доказів не надано.

Водночас відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS - CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, який був неодноразово продовжений, та постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року відмінено на всій території України карантин з 30 червня 2023 року.

За змістом пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

У зв`язку з військовою агресією проти України Указом Президента від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України.

Отже, враховуючи пункти 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, часу введення в Україні карантину та запровадження правового режиму воєнного стану, відсутні правові підстави вважати про пропуск позивачем позовної давності.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо відмови у стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу за недоведеністю або зменшення їх розміру, оскільки такі вимоги у цій справі не заявлено.

Висновки за результатами розгляду позовних вимог

Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору їх достатності, суд робить висновок що спірний виконавчий напис приватного нотаріуса не відповідає закону і його вчинено безпідставно, тому суд визнає спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, стягує заявлені позивачем кошти з відповідача і задовольняє позов повністю.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення обґрунтоване доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими у судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, то суд стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та повернення безпідставно стягнутих коштів задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 15 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною та зареєстрований у реєстрі за № 13518, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2020 року № 500833347, укладеним з Акціонерним товариством «Альфа-Банк», за період з 29 вересня 2020 року до 03 лютого 2021 року у розмірі 22 897 (двадцять дві тисячі вісімсот дев`яносто сім) гривень 73 копійки, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 2 731 (дві тисячі сімсот тридцять одна) гривня 10 копійок, прострочена заборгованість за комісією і процентами 1 432 (одна тисяча чотириста тридцять дві) гривні 88 копійок, строкова заборгованість за сумою кредиту 18 625 (вісімнадцять тисяч шістсот двадцять п`ять) гривень 51 копійка, строкова заборгованість за комісією і процентами 108 (сто вісім) гривень 24 копійки, загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» складає 23 547 (двадцять три тисячі п`ятсот сорок сім) гривень 73 копійки.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 стягнуті за виконавчим написом від 15 березня 2021 року, реєстраційний № 13518, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, грошові кошти у розмірі 19 322 (дев`ятнадцять тисяч триста двадцять дві) гривні 78 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Акціонерне товариство «Сенс Банк» (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок, 100; ).

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович (місцезнаходження: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Сердюка Ігоря, 15, офіс № 72).

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Січових Стрільців, 37-41, офіс № 215).

Суддя М. М. Пилипчук