Подільський районний суд міста Полтави
Справа № 553/451/23
Провадження № 2/553/78/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.06.2025м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави в складі:

Головуючої судді Крючко Н.І.,

при секретарі Компанієць А.І., Михальченко А.І., Литвин А.С.,

представників позивача ОСОБА_1 - адвокатів Євтухової В.В., Петрушанко О.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» - адвоката Сеника С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки», про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час розрахунку при звільненні ,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час розрахунку при звільненні, в якому прохав зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» виплатити ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 53 637,16 грн та середньомісячну заробітну плату за час затримки розрахунку сум починаючи з лютого 2022 року по 01 лютого 2023 року в сумі 21 946 грн, стягнути з ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку в сумі 12 163,06 грн., індексацію на нараховану заробітну плату 538,36 грн та стягнути судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 6000,00 грн. та судового збору в сумі 538,36 грн.

Ухвалою Подільського (Ленінського) районного суду міста Полтави від 27 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до ухвали суду від 08 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що 28 серпня 2023 року відповідачем надано письмові пояснення у справі, відповідно до яких відповідачем стверджувалось про повне погашення заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 на підтвердження чого, останніми надано платіжні доручення та відомості на виплату готівки ОСОБА_1 ..

В свою чергу позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про надання стороною відповідача неправдивої інформації, щодо виплати заборгованості по заробітній платі перед ним.

Відповідно до ухвали Подільського (Ленінського) районного суду міста Полтави від 29 вересня 2023 року, за клопотанням представника ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» - адвоката Сеника С.Г. призначено проведення судового засідання у режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EASYCON».

31 жовтня 2023 року стороною відповідача подано на адресу суду заяву про виклик свідка ОСОБА_2 , бухгалтера ТОВ « Полтавський ремонтний завод залізничної техніки», з метою спростування наведених стороною позивача заперечень з приводу не проведення з ОСОБА_1 розрахунку по заробітній платі.

Відповідно до ухвали суду від 17 січня 2024 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Євтухової В.В. - задоволено.

Витребувано у відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» оригінали відомостей про виплату готівкових сум позивачу ОСОБА_1 , а саме наступні відомості на виплату готівки:

-№ 3 від 19 квітня 2023 року на суму 9 628 грн. 70 коп.;

- № 4 від 19 квітня 2023 року на суму 2 707 грн. 80 коп.;

-№ 5 від 19 квітня 2023 року на суму 10 211 грн. 10 коп.;

- № 6 від 19 квітня 2023 року на суму 4 284 грн. 50 коп.;

- №7 від 20 квітня 2023 року на суму 13 170 грн. 40 коп..

Ухвалами суду від 21 травня 2024 року, 14 червня 2024 року, 15 серпня 2024 року визнано обов`язковою явку в судове засідання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» в судові засідання, призначені на 11 год. 00 хв. 14 червня 2024 року, на 15 год. 00 хв. 15 серпня 2024 року, на 16 год. 00 хв. 04 вересня 2024 року, у даній справі.

Відповідно до ухвали суду від 30.10.2024 року витребувано у відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» оригінали відомостей про виплату заборгованості по заробітній платі позивачу ОСОБА_1 , наступні відомості, для огляду в судовому засіданні:

- оригінал платіжного доручення №5 від 24 січня 2023 року на суму 10 000,00 грн.;

- оригінал платіжного доручення №283 від 19 квітня 2023 року на суму 13 634 грн. 66 коп.;

- оригінал відомостей на виплату готівки № 3 від 19 квітня 2023 року на суму 9 628 грн. 70 коп.;

- оригінал відомостей на виплату готівки № 4 від 19 квітня 2023 року на суму 2 707 грн. 80 коп.;

- оригінал відомостей на виплату готівки № 5 від 19 квітня 2023 року на суму 10 211 грн. 10 коп.;

- оригінал відомостей на виплату готівки № 6 від 19 квітня 2023 року на суму 4 284 грн. 50 коп.;

- оригінал відомостей на виплату готівки № 7 від 20 квітня 2023 року на суму 13 170 грн. 40 коп.

Витребувано з Військової частини НОМЕР_1 інформацію відносно ОСОБА_1 , про те, де саме фактично та безпосередньо перебував останній протягом часу з 19 - 20 квітня 2023 року та інформацію про дійсність перебування ОСОБА_1 на території Військової частини у вказаний період чи поза її межами.

Ухвалами суду від 20 листопада 2024 року, 11 грудня 2024 року, 26 грудня 2024 року, 16 січня 2025 року, клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Петрушанко О.Д. про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволено.

Призначено судове засідання по слуханню справи, у режимі відеоконференції з Новосанжарським районним судом Полтавської області.

Відповідно до ухвали суду від 17 січня 2025 року усні клопотання представника відповідача ТОВ "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" - адвоката Сеника С.Г. про витребування інформації по справі та про повторний виклик свідка для допиту у судовому засіданні свідка ОСОБА_2 - задоволено.

Витребувано з Полтавського військового госпіталю відомості відносно старшого солдата призваного на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , старшого стрільця 1 аеромобільного взводу аеромобільної роти аеромобільного батальйону ВЧ НОМЕР_1 , а саме: чи перебував ОСОБА_1 на лікуванні у госпіталі у період з 19-20 квітня 2023 року, в разі якщо так, то вказати чи мав ОСОБА_1 поранення, який курс лікування останній проходив, зазначивши діагноз та термін лікування останнього.

Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року усні клопотання представника відповідача ТОВ "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" - адвоката Сеника С.Г. про витребування інформації по справі та про повторний виклик свідка для допиту у судовому засіданні свідка ОСОБА_3 - задоволено.

Витребувано з АТ "Альтбанк" інформацію про те, чи направлялися ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» відповідні платіжні документи, а саме:

- платіжне доручення № 5 від 24 січня 2023 року на суму 10 000,00 грн.;

- платіжне доручення № 283 від 19 квітня 2023 року на суму 13 634,66 грн.;

- відомість на виплату готівки №3 від 19 квітня 2023 року на суму 9 628,70 грн.;

- відомість на виплату готівки №4 від 19 квітня 2023 року на суму 2707,80 грн.;

- відомість на виплату готівки № 5 від 19 квітня 2023 року на суму 10 211,10 грн.;

- відомість на виплату готівки №6 від 19 квітня 2023 року на суму 4284,50 грн.;

- відомість на виплату №7 від 20 квітня 2023 року на суму 13 170,40 грн., для проведення розрахунку по заробітній платі з ОСОБА_1 та інформацію про те, чи були проведенні операції з відрахування і сплати по заробітній платі нарахованій ОСОБА_1 належні обов`язкові податки і збори, із зазначенням періоду часу коли вони були проведені банківською установою з рахунків підприємства.

Викликано в судове засідання для допиту в якості свідка ОСОБА_3 ..

В судове засідання призначене на 13 год 00 хв 13 червня 2025 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохав їх задовольнити. При цьому, в ході судового розгляду справи, в судовому засіданні 18 грудня 2024 року, позивачем ОСОБА_1 не заперечувалось зарахування сум по виплаті заборгованості по заробітній платі шляхом перерахування на його картковий рахунок від 24.01.2023 року на суму 10 000,00 грн та від 19.04.2023 року на суму 13 634,66 грн.

Представники позивача ОСОБА_1 адвокати Євтухова В.В., Петрушанко О.Д. в судове засідання не з`явились, але надали на адресу суду заяви, в яких прохали проводити судовий розгляд справи у їх відсутність, в ході судового розгляду справи позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» - адвокат Сеник С.Г. в судові засідання призначені на 05 червня 2025 року, 13 червня 2025 року, не з`явився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити слухання справи у відсутність їх представника та ухвалити рішення на підставі наявних у справі документів. Під час судового розгляду проти позову заперечував, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 прохав відмовити.

При цьому, в ході підготовчого провадження стороною відповідача у визначений ухвалою суду від 27 березня 2023 року не було подано відзив на позов ОСОБА_1 ..

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідка ОСОБА_2 , вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини.

Так, відповідно до наказу № П-26 від 21.04.2020 року, ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду стропальника у Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» (т. 1 а.с.13).

Наказом № 3В-29 від 01.12.2021 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України ( т.1 а.с. 15), про що до трудової книжки ОСОБА_1 був внесений відповідний запис ( т.1 а.с.9).

Відповідно до застереження, яке мається на наказі про звільнення від 01.12.2021 року, в день звільнення 01.12.2021 року ОСОБА_1 отримав трудову книжку ( т. 1 а.с.15).

Факт подання позивачем ОСОБА_1 01.12.2021 року директору ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» ОСОБА_4 власноручно написаної заяви про звільнення за згодою сторін 01.12.2021 року, позивачем не оспорювалось ( т. 1 а.с.16).

Стороною позивача в позові вказувалось про те, що при звільненні ОСОБА_5 з роботи йому не були виплачені розрахункові суми у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, на підтвердження чого було надано довідку про борг підприємства по заробітній платі перед ОСОБА_1 , що становить 53 637 грн 16 коп.

Так, відповідно до довідки № 2023/16 від 07.02.2023 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки», зазначено, що ОСОБА_1 , працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» в період з 22.04.2020 року по 30.11.2021 року на посаді стропальника. Дохід за період з 01.12.2020 року по 01.12.2021 року склав 120 772,40 грн. Відповідно до виданої роботодавцем довідки, вбачається, що за січень 2021 року, з квітня 2021 року по жовтень 2021 року, грудень 2021 року заробітна плата ОСОБА_1 не була виплачена. Так, за грудень 2020 року - борг підприємства по не виплаті заробітної плати становить 0,00 грн, за січень 2021 року - борг підприємства по не виплаті заробітної плати становить 9 628,72 грн, за лютий 2021 року - борг підприємства по не виплаті заробітної плати становить - 0,00 грн, за березень 2021 року - борг підприємства по не виплаті заробітної плати становить - 0,00 грн, за квітень 2021 року - борг підприємства по не виплаті заробітної плати становить - 2 746,36 грн, за травень 2021 року борг підприємства по не виплаті заробітної плати становить - 10 211,14 грн., за червень 2021 року борг підприємства по не виплаті заробітної плати становить - 13 170,40 грн, за липень 2021 року борг підприємства по не виплаті заробітної плати становить - 4 284 грн 59 коп, за серпень 2021 року борг підприємства по не виплаті заробітної плати становить - 3 303,00 грн, за вересень 2021 року борг підприємства по не виплаті заробітної плати становить - 5712,79 грн, за жовтень 2021 року - борг підприємства по не виплаті заробітної плати становить - 175,66 грн, за листопада 2021 року - борг підприємства по не виплаті заробітної плати становить - 0,00 грн, за грудень 2021 року - борг підприємства по не виплаті заробітної плати становить - 4 404,50 грн, всього борг підприємства по невиплаті заробітної плати становить 53 637,16 грн ( т. 1 а.с.17).

Факт наявності заборгованості по заробітній платі не визнавався відповідачем у справі Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки», з тих підстав, що останнім було повністю погашено заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 .. На підтвердження чого стороною відповідача було надано платіжні доручення та відомості про виплату заробітної плати.

Так, у відповідності до інформації, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» від 25.08.2023 року, за вих. № 2023/25-08-1, зазначено , що станом на 25 серпня 2023 року заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 відсутня.

Поряд з цим, в листі зазначено, що заборгованість в сумі 63 637,16 грн, яка була зафіксована після звільнення ОСОБА_1 ( наказ №3В-29 від 01.12.2021р), була погашена згідно наступних документів:

- платіжного доручення № 5 від 24.01.2023 року на суму 10 000,00 грн.;

- платіжного доручення № 283 від 19.04.2023 року на суму 13 634,66 грн;

- відомості на виплату готівки №3 від 19.04.2023 року на суму 9 628,70 грн;

- відомості на виплату готівки № 4 від 19.04.2023 року на суму 2 707,80 грн;

- відомості на виплату готівки №5 від 19.04.2023 року на суму 10 211,10 грн;

- відомості на виплату готівки №6 від 19.04.2023 року на суму 4 284,50 грн;

- відомості на виплату готівки №7 від 20.04.2023 року на суму 13 170, 40 грн ( т.1 а.с.79).

В свою чергу, в ході судового розгляду справи стороною позивача не визнавався факт проведення повного розрахунку роботодавцем з ним, про що представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Євтуховою В.В. подано заяву, в якій вказано, що надана відповідачем ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» інформація про виплату заборгованості по заробітній платі, є неправдивою, а саме: по платіжному дорученню №5 від 24.01.2023 року на суму 10 000,00 грн; по відомості №3 від 19.04.2023 року на суму 9628,70 грн; по відомості на виплату готівки №4 від 19.04.2023 року на суму 2 707,80 грн; по відомості на виплату готівки №5 від 19.04.2023 року на суму 10211,10 грн; по відомості на виплату готівки №6 від 19.04.2023 року на суму 4284,50 грн; по відомості на виплату готівки №7 від 20.042023 року на суму 13 179 грн 40 грн, всього на суму 63 637 грн.

Стороною позивача вказувалось про те, що відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт, що ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» виплачено позивачеві заборгованість по заробітній платі, безпосередньо не надано письмових доказів, де б мались дійсні особисті підписи ОСОБА_1 про отримання ним заборгованості по заробітній платі.

Позивачем заперечувався факт надсилання ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» на його адресу повідомлення за № 2023/25-08-1 від 25.08.2023 року, при цьому направивши даний лист лише на адресу суду.

В свою чергу, позивачем в ході судового розгляду справи визнавався факт проведення роботодавцем з ним розрахунку 19 квітня 2023 року на суму 13 634,66 грн, шляхом зарахування даних коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 , та в судовому засіданні 18 грудня 2024 року, позивачем визнано факт проведення роботодавцем з ним розрахунку 24 січня 2023 року на суму 10 000,00 грн., шляхом зарахування даних коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 ..

На підтвердження факту проведення відповідачем розрахунку з ОСОБА_1 на загальну суму 23 634,66 грн. позивачем ОСОБА_1 надано виписку по картці/ рахунку НОМЕР_2 за період 01.01.2023 року по 04.09.2023 року, сформовану Акціонерним товариством «ПриватБанк» ( т. 1 а.с.106-107).

Таким чином, судом встановлено та повно підтверджується матеріалами цивільної справи, що не заперечувалось позивачем ОСОБА_1 , факт проведення роботодавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» розрахунку по виплаті заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 на суму 23 634,66 грн., яка була зарахована на картковий рахунок позивача ОСОБА_1 двома платежами, а саме: 24.01.2023 року на суму 10 000,00 грн. та 19.04.2023 року на суму 13 634,66 грн.

Стороною відповідача в ході судового розгляду справи стверджувалось про те, що кошти по виплаті заборгованості по заробітній платі на загальну суму 40 002, 5 грн виплачені ОСОБА_1 у готівковій формі, та отримані особисто ОСОБА_1 під підпис в касі бухгалтерії ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» на підтвердження чого, на виконання вимог ухвали суду від 30.10.2024 року, надано оригінали відомостей на виплату готівки:

- оригінал відомостей на виплату готівки № 3 від 19 квітня 2023 року на суму 9 628 грн 70 коп;

- оригінал відомостей на виплату готівки № 4 від 19 квітня 2023 року на суму 2707 грн 80 коп;

- оригінал відомостей на виплату готівки № 5 від 19 квітня 2023 року на суму 10 211 грн 10 коп;

- оригінал відомостей на виплату готівки № 6 від 19 квітня 2023 року на суму 4 284 грн. 50 коп;

- оригінал відомостей на виплату готівки № 7 від 20 квітня 2023 року на суму 13 170 грн 40 коп ( т.2 а.с. 64-70).

Поряд з цим, стороною позивача категорично заперечувався факт проведення розрахунку роботодавця з ним в готівковій формі в квітні місяці 2023 року, з підстав того, що останній не міг фізично особисто перебувати у м. Полтава, так як ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України під м. Бахмутом Донецької області з 09.06.2022 року, на підтвердження чого стороною позивача було надано копію військового квитка позивача ( т. 1 а.с.87-88, 89).

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 не визнавався факт проведення з ним розрахунку ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» по виплаті заборгованості по заробітній платі саме у готівковій формі на суму 40 002, 5 грн., заперечуючи приналежність йому підпису вказаного в графі оригіналів відомостей на виплату готівки від 19 квітня 2023 року та 20 квітня 2023 року,оскільки останній не мав можливості особисто отримати кошти по виплаті заборгованості по заробітній платі в касі бухгалтерії роботодавця, так як проходив службу у лавах Збройних Сил України, що призвело до порушення його законних прав та інтересів, та стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом ( а у разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплат всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника (стаття 117 КЗпП України).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», судам роз`яснено, що необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться як про мінімальний розмір заробітної плати, так і про норми оплати праці, зокрема за час простою.

Враховуючи, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами Кодексу Законів України про працю, Закону України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 01 грудня 2021 року , виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

В свою чергу, доводи сторони відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» щодо не визнання факту наявності заборгованості по невиплаті заробітної плати перед ОСОБА_1 є неспроможними по своїй природі, які спростовуються письмовими доказами у справі, наданими стороною позивача у справі та витребовуваними судом у порядку ст. 84 ЦПК України, незважаючи на те, що тягар доказування у даній категорії справ покладено саме на сторону відповідача у справі.

Так, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП, відповідач порушив порядок виплати належних при звільненні ОСОБА_1 сум, а саме не повідомив працівника перед виплатою зазначених сум, в який спосіб та в який строк буде проведено вказану виплату.

Судом встановлено, що відповідно до військового квитка серія НОМЕР_3 від 18.08.2022 року, виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17 травня 2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року, №69 «Про загальну мобілізацію», призваний на військову службу. Згідно даних військового квитка, ОСОБА_1 на підставі Наказу №162 від 09.06.2022 року, проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , на посаді 100182Д командир відділення; на підставі наказу №155 від 10.08.2022 року, проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , на посаді 100868Д старший стрілець; на підставі наказів № 276 від 11.12.2022 року, № 114 від 24.04.2023 року, перебував у розпорядженні Військової частини НОМЕР_1 ; на підставі наказу №117 від 25.04.2023 та наказу № 205 від 18.07.2023 року, курсант Військової частини НОМЕР_4 ; на підставі Наказу №206 від 19.07.2023 року та № 231 від 13.08.2023 року, проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_5 , на посаді 100915 А стрілець ( т. 1 а.с.89-91).

Відповідно до довідки № 2120/402 від 29 серпня 2023 року, виданої Командиром військової частини НОМЕР_6 підполковника ОСОБА_6 , солдат ОСОБА_1 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_6 з 17.08.2023 року по дату надання довідки ( т. 1 а.с.117).

Згідно відповіді Військової частини НОМЕР_1 № 813/12257 від 03.11.2023 року, наданої на адвокатський запит - адвоката Євтухової В.В., вказано, що ОСОБА_1 проходив військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 і був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 24.04.2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.04.2023 року № 114. Військова частина НОМЕР_1 територіально розміщена у АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с.163).

Таким чином, відповідно вказаної інформації, наданої з Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 09.06.2022 року проходив службу у даній частині та був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , 24.04.2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.04.2023 року № 114, що в свою чергу обгрунтовано виключає його фізичну можливість перебування у м. Полтаві в період часу з 19.04.2023 року по 20.04.2023 року. При цьому, відповідно до військового квитка, виданого на ім`я ОСОБА_5 , 25.04.2023 року останній розпочав службу в іншій частині НОМЕР_4 .

Відповідно до витребовуваної судом інформації в ході судового розгляду справи, у порядку ст. 84 ЦПК України, з Військової частини № НОМЕР_1 , згідно листа № 813/29934 від 24.11.2024 року, вбачається, що станом на 19-20 квітня 2023 року ОСОБА_1 перебував у пункті постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 (т.2 а.с.54).

Відповідно до Витягу з наказу №81 від 22.03.2023 року Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) АДРЕСА_2 , вважати таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків, до оперативної групи, місто Житомир: з щорічної відпустки за 2023: старшого солдата призваного на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , старшого стрільця 1 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону; Зі сніданку 22 березня 2023 року зарахований на котлове забезпечення при оперативній групі, АДРЕСА_1 ( т. 2 а.с.55).

Так, у відповідності до Витягу з наказу № 114 від 24.04.2023 року Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) АДРЕСА_3 , а саме пунктом 10 визначено:

Нижчепойменованих військовослужбовців, призначених наказом командира військової частини НОМЕР_7 ( по особовому складу) від 19 квітня 2023 року № 56-РС, курсантами навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_4 , вважати такими, що «24» квітня 2023 року справи та посаду здали та вибули до нового місця служби, місто Житомир.

З 24 квітня 2023 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, а з котлового зі сніданку 25 квітня 2023 року при оперативній групі місто Житомир, видано належні атестати:

- Старшого солдата призваного на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , колишнього старшого стрільця 1 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону, який перебуває у розпорядженні командира військової частини.

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким Іншим особам», стаж безперервної військової служби останнього визначено рахувати з 09 червня 2022 року по 24 квітня 2023 року.

Вислуга років ОСОБА_1 в Збройних Силах України станом на 24 квітня 2023 року становить : календарна 10 місяців 15 днів, пільгова 01 місяць 12 днів, загальна - 11 місяців 27 днів.

Виплачено йому оклад за військовим званням, щомісячну надбавку за вислугу років у розмірі 0% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та інші види грошового забезпечення відповідно до глави VI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» з 01 по 24 квітня 2023 року.

Щорічна відпустка ОСОБА_1 за 2023 рік не використовувалась ( т. 1 а.с.56).

При цьому, відповідно до виписки по картці/рахунку НОМЕР_2 за період 01.01.2023 року по 04.09.2023 року, сформованої Акціонерним товариством «ПриватБанк», ОСОБА_1 у період з 01 січня 2023 року по 04 вересня 2023 року, отримав грошове забезпечення за виконання обов`язку проходження служби у Збройних Силах України ( т. 1 а.с. 106-107).

Таким чином, з огляду на наведені вище факти, які носять правдивий, дійсний характер ОСОБА_1 проходив службу у лавах Збройних Сил України, та в період з 19-20 квітня 2023 року ОСОБА_1 перебував у пункті постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , що спростовує твердження відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» про те, що ОСОБА_1 19 та 20 квітня 2023 року особисто отримав кошти по виплаті заборгованості по заробітній платі в готівковій формі у касі бухгалтерії товариства, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 на відомостях на виплату готівки.

Приймаючи до уваги, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи та організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін ( ч.1 ст. 21 КЗпП України).

Таким чином, у правовідносинах із роботодавцем працівник є менш захищеним і більш економічнослабкою стороною, тому поведінка власника або уповноваженого ним органу у таких правовідносинах повинна бути послідовною.

В свою чергу, стороною відповідача всупереч наведеним вище фактам, з приводу проходження ОСОБА_1 служби у лавах Збройних Сил України та перебування останнього в день видачі готівкових коштів 19-20 квітня 2023 року саме у пункті постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , що є досить територіально відділеним від м. Полтава, стверджувалось про те, що 19 квітня 2023 року безпосередньо ОСОБА_1 зверувся до роботодавця з вимогою про виплату йому заборгованості по заробітній платі, вказуючи про те, що останній перебуває на лікуванні у ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому має потребу у коштах та є обмеженим у часі, оскільки йому треба прибути у встановлений термін до Військової частини.

З приводу невідповідності підпису позивача ОСОБА_1 на оригіналах відомостей на виплату готівки за № 3, 4, 5, 6 від 19 квітня 2023 року та № 7 від 20.04.2023 року з підписом у паспорті громадянина України ОСОБА_1 , відповідачем стверджувалось про те, що ОСОБА_1 мав травму руки, тому підпис ним був виконаний у дещо зміненій формі.

Стороною позивача, безпосередньо позивачем ОСОБА_1 в категоричній формі заперечувався факт перебування його в період часу з 19-20 квітня 2023 року у м. Полтава, внаслідок отримання ним травми руки, на лікуванні у Полтавському військовому госпіталі.

З метою встановлення дійсних обставин справи та перевірки тверджень сторони відповідача, судом у відповідності до вимог ст. 84 ЦПК України, ухвалою суду від 17 січня 2025 року, витребувано з Полтавського військового госпіталю відомості відносно старшого солдата призваного на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , старшого стрільця 1 аеромобільного взводу аеромобільної роти аеромобільного батальйону ВЧ НОМЕР_1 , з приводу того, чи дійсно перебував ОСОБА_1 на лікуванні у госпіталі у період з 19-20 квітня 2023 року, в разі якщо так, вказати чи мав ОСОБА_1 поранення, який курс лікування останній проходив, зазначивши діагноз та термін лікування останнього.

На виконання вимог ухвали суду ТВО командира військової частини НОМЕР_8 , надано відповідь з приводу того, що у військовій частині НОМЕР_8 відсутні відомості про лікування ОСОБА_1 у госпіталі у період з 19 по 20 квітня 2023 року ( т. 2 а.с.127).

На підставі встановлених вище фактів, які носять дійсний характер суд констатує, що доводи сторони відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» з приводу отримання ОСОБА_1 коштів по виплаті заробітної плати особисто у готівковій формі у касі бухгалтерії товариства, попри те, що ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України та в дні видачі готівкових коштів перебував у пункті постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , є неспроможними та такими, що наводяться з метою уникнення роботодавцем цивільно правової відповідальності.

Поряд з цим, судом надана належна правова оцінка показанням свідка ОСОБА_2 , яка особисто була присутньою при видачі заробітної плати в готівковій формі ОСОБА_1 , яка була заявлена стороною відповідача у справі ( т. 2 а.с.107), та яка не спростувала того факту, що 19-20 квітня 2023 року ОСОБА_1 був присутнім та особисто отримав кошти по виплаті заборгованості по заробітній платі, оскільки відповідно до інформації отриманої судом на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів встановлено, що 19-20 квітня 2023 року ОСОБА_1 перебував у пункті постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 в період з 19-20 квітня не проходив лікування у Полтавському військовому госпіталі, оскільки відповідно до інформації отриманої судом про витребування доказів встановлено, що у військовій частині НОМЕР_8 відсутні відомості про лікування ОСОБА_1 у даному госпіталі у період з 19 по 20 квітня 2023 року.

Надаючи оцінку показанням свідка ОСОБА_2 суд також констатує, що факт передачі /виплати грошових коштів не може бути підтверджений показаннями свідків, оскільки має підтверджуватися відповідними розрахунковими платіжними документами, а відтак суд сприймає критично показання даного свідка щодо отримання вказаних коштів в касі підприємства особисто ОСОБА_1 ..

При цьому, судом вживалось всіх заходів для виклику свідка ОСОБА_3 , яка особисто на момент звільнення ОСОБА_1 працювала на підприємстві інспектором з кадрів, а саме направлялись судові повістки про виклик останньої в судові засіданні, яка до суду так і не з`явилась, не повідомивши суд про причини своєї неявки в судові засідання.

Більше того, судом з метою повного з`ясування дійсних обставин справи та встановлення дійсності факту виплати ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у готівковій формі, витребувано з АТ «Альтбанк», який здійснював обслуговування ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» інформацію про те, чи направлялися ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» відповідні платіжні документи, а саме:

- платіжне доручення №5 від 24.01.2023 року на суму 10 000 грн.;

- платіжне доручення №283 від 19 квітня 2023 року на суму 13 634,66 грн.;

- відомість на виплату готівки №3 від 19 квітня 2023 року на суму 9 628,70 грн.;

- відомість на виплату готівки №4 від 19 квітня 2023 року на суму 2707,80 грн.;

- відомість на виплату готівки № 5 від 19 квітня 2023 року на суму 10 211,10 грн.;

- відомість на виплату готівки №6 від 19 квітня 2023 року на суму 4284,50 грн.;

- відомість на виплату готівки № 7 від 20 квітня 2023 року на суму 13 170,40 грн., для проведення розрахунку по заробітній платі з ОСОБА_1 та інформацію про те, чи було відраховано і сплачено по заробітній платі нарахованій ОСОБА_1 належні обов`язкові податки і збори, із зазначенням періоду часу коли вони були проведені банківською установою з рахунків підприємства.

На виконання вимог ухвали суду від 10 квітня 2025 року, банківською установою надано повну та змістовну інформацію з приводу питань, які запитувались судом. Зазначено, що в АТ «Альтбанк» було відкрито поточний рахунок ТОВ «ПРЗЗТ» () № НОМЕР_9 (код валюти рахунку 980), з якого підприємством із використанням системи дистанційного обслуговування «Інтернет банкінгу» було здійснено на користь ОСОБА_1 ( код РНОКПП НОМЕР_10 ) наступні перерахування:

- 24.01.2023 року платіжна інструкція № 5 на суму 10000,00 грн. з наступним призначенням: «Заробітна плата за квітень 2021 березень 2022 р., для зарахування на карту № НОМЕР_11 ;

- 19.04.2023 року платіжна інструкція № 283 на суму 13 634,66 грн. з наступним призначенням платежу: «Заробітна плата за грудень 2020 березень 2022 р., для зарахування на карту № НОМЕР_12 ;

- з рахунку підприємства в день перерахування коштів на користь отримувачів були проведені обов`язкові платежі зі сплати податків до бюджету із нарахування заробітної плати.

- інформація щодо відомостей проведення розрахунку по заробітній платі з ОСОБА_1 в готівковій формі в банку відсутня ( т. 2 а.с. 180).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 387/326/20 (провадження № 61-2166св21), Верховний суд вказав, що у трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини 5 ст. 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК країни визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, оцінивши в порядку ст. 89 ЦПК України докази, надані сторонами на засадах змагальності, встановив, що стороною відповідача не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростували порушення ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» перед позивачем ОСОБА_1 його права на оплату праці, гарантованого Конституцією України.

На підставі наведених вище обставин, які носять дійсний характер, судом беззаперечно встановлено, що 01.12.2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади стропальника ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки», на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, про що здійснено було запис до трудової книжки, яку роботодавцем ОСОБА_1 було видано 01.12.2021 року, попри це, ОСОБА_1 не було виплачено з вини роботодавця заборгованість по виплаті заробітної плати на суму 40 002, 5 грн з урахуванням сум, які були визнані ОСОБА_1 , як такі, що фактично отримані останнім дистанційно шляхом зарахуванням на картковий рахунок.

Таким чином, при визначенні розміру заборгованості із заробітної плати, суд бере до уваги суму у розмірі 40 002,5 грн., яка підтверджується письмовими доказами у справі.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підриємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку ( ч.1 ст. 117 КЗпП України).

В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зазначено, що постановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у день звільнення не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ та організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100.

Відповідно до п. 2 Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплати за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплат. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно п. 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (голин), а у випадку передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати з останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період.

Так, відповідно до довідки № 2023-17 від 07 лютого 2023 року про середній заробіток, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки», середній заробіток ОСОБА_1 з розрахунку за останні 12 місяців, що передують місяцю звільнення з посади стропальника, за період з грудня 2020 року по листопад 2021 року), є настпуним: загальний дохід склав 115 300, 97 грн., в т.ч. індексація склала 679,10 грн., в т.ч. відпускні склали 12 163, 06 грн. Відповідно до вказаної довідки зазначено, що за період з грудня 2020 року по листопад 2021 року ОСОБА_1 відпрацьовано 176 днів, кількість відпрацьованих годин складає 1 371 годин, кількість календарних днів становить 273.

Середньогодинна ( по календарних) заробітна плата ОСОБА_1 склала 422, 35 грн.

За період розрахунку ОСОБА_1 не було нараховано індексацію заробітної плати в сумі 538,36 грн та нараховані відпускні в сумі 12 163,06 грн ( т. 1 а.с.18).

Так, відповідно до довідки ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» за № 2023/17 від 07 лютого 2023 року, про середній заробіток, середньогодинна заробітна плата становить 422 грн 35 коп., яка є розрахунковою при розрахунку середньомісячної заробітної плати за час затримки ОСОБА_1 розрахункових сум при звільненні з роботи, починаючи з 01.02.2022 року по 01.02.2023 року.

Починаючи з 01 лютого 2022 року по 01 лютого 2023 року, розмір середньої заробітної плати склав у сумі 43 889,04 грн, про що стороною позивача надано розрахунок ( т. 1 а.с.21).

В свою чергу позивачем ОСОБА_1 при заявлені позовних вимог про стягнення середнього заробітку зменшено суму з 43 889,04 грн до 21 946 грн, на стягненні якої і наполягав позивач в ході судового розгляду справи.

Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що відповідачем ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» не проведено повного і остаточного з ОСОБА_1 розрахунку при звільненні, який є обов`язковим в день звільнення, що призвело до порушення конституційних прав ОСОБА_1 ..

Розмір середнього заробітку за період затримки виплати, починаючи з 01.02.2022 року по 01.02.2023 року, який надано стороною позивача ( т. 1 а.с.21), розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, який дорівнює 43 889 грн 04 коп, з урахуванням зменшеної суми позивачем становить 21 946 грн.

З наданої відповідачем ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» довідки про середній заробіток № 2023/17 від 07.02.2023 року, вбачається, що ОСОБА_1 не були виплачені при звільненні наступні виплати: індексація заробітної плати в сумі 538,36 грн та нараховані відпускні в сумі 12 163,06 грн ( т. 1 а.с.18), що не заперечувалось стороною відповідача у справі.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

У пунктах 69-72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначено, що: закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» та 01.12.2021 року був звільнений з роботи за згодою сторін, на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, та при його звільненні не було виплачено роботодавцем нараховані ОСОБА_1 відпускні у сумі 12 163,06 грн. та не виплачено індексацію нараховану за заробітну плату в сумі 538,36 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 ..

Враховуючи, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження або спростування викладених у позовній заяві відомостей, суд вважає за можливе прийняти наданий позивачем розрахунок та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням зменшеної суми позивачем ОСОБА_1 у сумі 21 946 грн. та стягнувши виплати, які не були виплачені ОСОБА_1 роботовцем при звільненні, а саме відпускні у сумі 12 163,06 грн. та індексацію нараховану за заробітну плату в сумі 538,36 грн.

Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, надані суду докази, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є законними та обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Що стосується заявленого позивачем відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується копією договору про надання правничої допомоги № 41 від 16.01.2023 року адвокатом Євтуховою В.В., яка здійснює свою діяльність на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2193 від 19.06.2018 року, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області № 2193 від 19.06.2018 року (т. 1 а.с.22-24,25,26-27).

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності) та розумності розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких, саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19.01.2023 у справі № 345/136/18 року у справі № 758/6113/19, зазначено, що суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Відмова стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові від 22.03.2023 у справі № 758/6113/19 Верховний Суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, зазначив, що такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до п.4 ч.3 ст.137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до п.2 ч.3 ст.141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

В ході судового розгляду справи стороною відповідача не висловлювалось заперечень щодо розміру заявлених витрат позивачем.

Суд, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, ціни позову, обсягу виконаної адвокатом роботи та критерію необхідності такої роботи, ураховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, вважає, що заявлений позивачем ОСОБА_1 розмір судових витрат на правову допомогу у розмірі 6 000 грн є співмірним з предметом позову та обсягом роботи, яка виконана в ході судового розгляду справи стороною захисту позивача.

Судом встановлено, що на підтвердження здійснених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу надано: копію договору про надання правничої допомоги № 41 від 16.01.2023 (т. 1 а.с. 22-24), копію Ордеру серія ВІ № 1128157 від 09.02.2023 року ( т.1 а.с.25) копію попереднього розрахунку витрат на правову допомогу на суму 6 000,00 грн ( т. 1 а.с. 28), копію квитанції №41 від 16.02.2023 року на суму 6000,00 грн (а.с. 30).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, відповідач не довів обставин щодо неспівмірності витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката.

Враховуючи викладене, у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено в судовому засіданні, при подачі позову позивачем було сплачено судовий збір за вимогу про стягнення з відповідача середньомісячної заробітної плати за час розрахунку, індексація на заробітну плату у сумі 1073 грн 60 коп, в свою чергу позивачем не було сплачено судовий збір за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки останній є звільнений від сплати судового збору у відповідності до ЗУ «Про судовий збір».

Оскільки позивачем сплачено судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до пропорційності розміру задоволених позовних вимог, виходячи з розрахунку, позов ОСОБА_1 заявлено на суму 88 284,42 грн, позов задоволено на суму 64 649, 92 ( 64 649,92 *100/ 88 284,42 = 73,2 %, тобто позов задоволено на 73,2 %, 1073,60*73,2/100 = 785,87 грн).

Виходячи з принципу пропорційності розподілу судових витрат, з ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 понесений судовий збір за подання до суду позовної заяви на суму 785, 87 грн.

Згідно з частиною шостою ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги на загальну суму 88 284,42 грн, позов задоволено на суму 64 649, 92 ( 64 649,92 *100/ 88 284,42 = 73,2 %, тобто позов задоволено на 73,2 %, (1073,60*73,2/100 = 785,87 грн), тому судовий збір , що не був сплачений позивачем при зверненні до суду позовом буде становити 785,87 грн.

Виходячи з принципу пропорційності розподілу судових витрат, з ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» підлягає стягненню на користь держави судовий збір, що не був сплачений позивавечм при зверненні до суду з позовом на суму 785, 87 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 116,117 КЗпП України, ст.ст. 4, 12,13, 81,83 141, 182, 264-265, 279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 40 002,5 грн та середньомісячну заробітну плату за час затримки розрахункових сум починаючи з лютого місяця 2022 року по 01 лютого 2023 року в розмірі 21 946 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку в сумі 12 163,06 грн., індексацію на нараховану заробітну плату в сумі 538 грн 36 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по розгляду справи на суму 6785, 87 грн..

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» на користь держави судовий збір, що не був сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом в сумі 785,87 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги у 30- денний термін. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , картка платника податків: НОМЕР_10 , адреса проживання: АДРЕСА_4 ;

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки», Код , адреса 36015, м. Полтава, вул. Старокотелевська,2.

Повний текст рішення складено 23 червня 2025 року.

Суддя Подільського районного суду міста Полтави Н. І. Крючко