К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року місто Київ

справа № 753/21999/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/10796/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіли Зоряни Ярославівни на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Лужецької О.Р., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 0 від 16 червня 2021 року в розмірі 171 511,11 грн.

Позов мотивовано тим, що 16 червня 2021 року між АК «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи № 0, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредиту, та він зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору та Правил, які розміщені для ознайомлення на сайті.

Позивач зазначав, що Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами договору, тоді як відповідач свої зобов'язання не виконав своєчасно та у повному обсязі, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

29 січня 2024 року АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу, відповідно до якого позивач набув право вимоги, зокрема, і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 16 червня 2021 року.

Станом на дату звернення із позов заборгованість відповідача перед позивачем становить 171 511,11 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 93 448,89 грн., заборгованості по відсоткам - 78 062,22 грн.

Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість у розмірі 171 511,11 грн., з яких: 93 448,89 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 78 062,22 грн. - заборгованість за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Зачепіло З.Я. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обгрунтовувала тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що унеможливило подання заперечень для захисту свого права. Неповідомлення відповідача про розгляд справи є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.

Вказувала, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не є належним, оскільки з нього не можливо встановити коли заборгованість була переведена в прострочену, який був порядок нарахування відсотків та період їх нарахування, суми погашення відповідачем кредиту. Крім того, зауважувала, що розрахунок заборгованості не є доказом наявності заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - Сироватка С.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної не спростовують висновків суду. Вказувала, що позивачем було долучено до позовної заяви розрахунок заборгованості та виписки по рахунку, тому розмір боргу підтверджений належними доказами, однак не спростований відповідачем, а незгода з розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належно, шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету адвоката.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - Сироватка С.В. в судове засідання не зявилася,про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належно, у відзиві на апеляційну скаргу просила розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка учасників справи, які були належним чином повідомлені про розгляд справи не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., перевіривши рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 16 червня 2021 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву на надання споживчого кредиту, в якій просив АТ «УкрСиббанк» надати йому споживчий кредит «Револьверна кредитна картка» на наступних умовах: строк дії ліміту кредитування - 24 міс., сума кредитного ліміту - 20 000 грн., валюта кредиту: гривня. Також просив АТ «УкрСиббанк» надати йому споживчий кредит з суми кредитного ліміту на наступних умовах: сума кредиту - 20 000 грн., строк користування кредитом 23 міс.

16 червня 2021 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) №0, відповідно до якого відповідач отримав кредит на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 20 000 грн., зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 55 % річних, зі строком ліміту кредитування: з дати укладення договору по 20 червня 2023 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов`язання згідно з договором у повному обсязі.

Відповідно до п.6.1 кредитного договору, підписанням цього Договору-анкети клієнт, серед іншого, засвідчує, що він особисто ознайомлений з Правилами та Тарифами, які розміщені для ознайомлення на банківському сайті.

Також, 16 червня 2021 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту - Інформаційний лист.

29 січня 2024 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 257, відповідно до умов якого АТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 257 від 29 січня 2024 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 16 червня 2021 року в розмірі 171 511,11 грн., з яких: 93 448,89 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 78 062,22 грн. - заборгованість за відсотками.

Згідно досудової вимоги від 01.11.2024 року № С710, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вимогало виконати зобов`язання протягом 7 днів шляхом сплатити заборгованість у сумі 171 511,11 грн.

Однак, вказана вимога залишилася без виконання відповідачем.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором складає 171 511,11 грн., з яких: 93 448,89 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 78 062,22 грн. - заборгованість за відсотками.

З виписок по руху коштів по рахунку картки з лімітом вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував кошти на погашення кредиту і відсотків за користування коштами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушувалося зобов`язання з повернення коштів та сплати процентів за користування ними, інших платежів, що встановлені умовами договору, тому наявні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статтей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 638 та частини 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц, від 04 липня 2018 року у справі №14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц.

Встановивши, що відповідач прострочив зобов`язання по виконанню умов кредитного договору, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивач має право на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 93 448,89 грн.

Позивач, крім заборгованості по тілу кредиту, також просив стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам у розмірі 78 062,22 грн.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що умови щодо сплати відсотків були погоджені сторонами у договорі, відсотки нараховані у межах строку виконання зобов`язання за договором, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках у розмірі 78 062,22 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження розміру заборгованості, а сам по собі розрахунок заборгованості не є беззаперечним доказом наявності боргу, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства відноситься, зокрема принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості. Вказане положення є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України.

Загальна формула принципу змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві закріплена в статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, факт існування між сторонами кредитних зобов`язань та неналежне виконання позичальником умов кредитного договору та додатків до нього, що призвело до виникнення заборгованості.

У спорах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов'язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У справі, що переглядається, позивач довів належними та допустимими доказами факт укладення між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 кредитного договору, надання позичальнику кредитних коштів, тобто виконання кредитодавцем належним чином обов'язків та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

У свою чергу, ОСОБА_1 не спростував факт отримання кредитних коштів,

а також факт неналежного виконання ним зобов'язань, у тому числі не спростував розмір заборгованості, заявленої до стягнення.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75.

Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц.

З наявної в матеріалах справи виписки про рух коштів, вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та періодично вносив кошти на погашення кредиту та відсотків.

Колегія суддів зауважує, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов'язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Колегія суддів вважає, що за встановленими у цій справі обставинами неналежне виконання грошових зобов'язань призвело до виникнення заборгованості за договорами, тому вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Перелік справ, які може бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у ст. 274 ЦПК України.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 277 ЦПК України).

Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим п`яти днів з дня вручення ухвали. Ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог ч. 5 ст. 128 цього Кодексу (ч.2,4, 5 ст. 187 ЦПК України).

Ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет (ч.1, 2 ст. 190 ЦПК України).

У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до ч. 6 ст. 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку (ч.1, 2 ст. 191 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 07 листопада 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Згідно відомостей з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», отриманих на запит суду першої інстанції, місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з супровідного листа суду від 19 листопада 2024 року відповідачу ОСОБА_1 направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі на адресу реєстрації місця проживання.

Однак, поштове відправлення повернулося на адресу суду з відміткою про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач належним чином не був повідомлений про розгляд справи, що позбавило його можливості реалізувати належні йому процесуальні права, є безпідставними, так як наявна на а. с. 75 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд.

Колегія суддів зауважує, що в апеляційній скарзі адресою місця реєстрації відповідача зазначено: АДРЕСА_1 , однак направлена на цю адресу апеляційним судом повістка, не була вручена ОСОБА_1 з відміткою « адресат відсутній за вказаною адресою». Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Отже, наведені доводи апеляційної скарги є безпідставними. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції належним чином оцінив подані сторонами докази, правильно встановив обставини справи та застосував норми матеріального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіли Зоряни Ярославівни - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: