ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 549/91/24 Номер провадження 22-ц/814/859/25Головуючий у 1-й інстанції Крєпкий С.І. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Чумак О. В.

розглянув в порядку письмового цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Антіховича Володимира Володимировича

на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2024 року у складі судді Крєпкого С. І.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року представник АТ «Перший Український міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ») звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив про стягнення з відповідача заборгованості за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 301 від 14.06.2019 у розмірі 58 778,34 грн та 2 422,40 грн сплаченого судового збору.

Позов мотивовано тим, що 14.06.2019 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 було укладено договір шляхом підписання останньою заяви № 301 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 36 600 грн та зобов`язалася в порядку та у строки, визначені договором повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Взяті на себе зобов`язання за договором відповідач належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 01.02.2024 виникла заборгованість в сумі 58 778,34 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 36 056,85 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 22 721,49 грн, яку АТ «ПУМБ» просило стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 301 від 14.06.2019 у розмірі 58 778,34 грн.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «ПУМБ» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Рішення суду мотивовано наявністю правових та фактичних підстав для стягнення заборгованості у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник відповідача - адвокат Кошова Я. М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову банку відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач заперечує факт ознайомлення та підписання Договору комплексного банківського обслуговування, що є самостійною підставою для відмови у позові, оскільки вказаний Договір в такому випадку не є частиною договору, та викладені в ньому істотні умови договору, як то зміна кредитного ліміту, строк кредитування, згода на зміну процентної ставки банком в односторонньому порядку, нарахування неустойки, не є частиною договору. Крім того, до позову не надано повний текст «Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб», «Умов вкладів» та «Тарифів банку».

Вважає, що навіть за умови наявності підстав для стягнення заборгованості, вона не має виходити за межі договірних відносин та перевищувати суму кредитного ліміту в 10 000 грн.

Вказує, що із наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити порядок нарахування процентів, а тому перевірити правильність їх нарахування відповідач не має можливості.

Зауважує, що згідно наданих виписок відповідачем здійснено видаткових операцій на загальну суму 24 355,78 грн та зараховано на рахунок 72 935,83 грн, тобто здійснено переплату на суму 18 580,05 грн.

Звертає увагу суду на те, що надана позивачем виписка стосується іншого рахунку, на який нараховувалися відсотки, проте вказаний рахунок взагалі відсутній в кредитних документах.

Зазначає також, що позивачем не надано доказів смс-інформування відповідача про зміну кредитного ліміту, а тому стягнення коштів, розрахованих за іншою процентною ставкою, ніж вказано в договорі, є неправомірним.

Також вказує, що додана до позовної заяви вимога (повідомлення) від 02.01.2024 про повернення кредитних коштів не була отримана відповідачем, а тому доводи позивача про повідомлення боржника про суму боргу та необхідність її погашення є оманливими.

Вважає, що сума нарахованих відсотків не є адекватною та співмірною сумі кредиту у 36 056,85 грн і суперечить принципам розумності за добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації.

На думку апелянта згідно положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» такі умови договору є несправедливими.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 14.06.2019 відповідач ОСОБА_2 підписала Заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування № 301, відповідно до якого отримала кредит шляхом відкриття поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту на кредитну картку у розмірі 10 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 47,88% річних (а. с. 14).

Підписанням цієї заяви відповідач підтвердила, що приймає публічну пропозицію позивача на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - ДКБО), яка розміщена на сайті АТ ПУМБ pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування і погодилася з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, у тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку).

АТ «ПУМБ» виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредит на умовах, передбачених цим договором.

З довідки про збільшення кредитного ліміту вбачається, що 14.06.2019 відповідачу встановлено кредитний ліміт в сумі 10 000 грн, який в подальшому збільшувався та станом на 23.11.2021 становив 36 300 грн (а. с. 52).

Відповідач користувалась кредитними коштами, знімала з кредитного рахунку кошти для власних потреб, періодично сплачувала кошти в рахунок повернення використаного кредитного ліміту, але свої зобов`язання за вказаним договором у повному обсязі не виконала, внаслідок чого станом на 01.01.2024 виникла заборгованість на суму 58 778,34 грн, яка складається з: 36 056,85 грн заборгованості за кредитом та 22 721,49 грн заборгованості за процентами за користування кредитом (а. с. 53-56).

З письмової вимоги (повідомлення) АТ «ПУМБ» від 02.01.2024 вих. № КНО-44.2.2/3 вбачається, що Банк в порядку частини другої стаття 1050 ЦК України вимагав достроково погасити кредит у розмірі 58 778,34 грн (а. с. 47-48).

Оскільки досудові вимоги банку про погашення кредитної заборгованості позичальником добровільно задоволені не були, банк звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача наявної кредитної заборгованості.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, чим порушила умови договору, внаслідок чого у позивача виникло право на стягнення заборгованості за кредитним договором в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями частини першої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За правилами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина перша, друга статті 640 ЦК України).

У відповідності до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, згідно положень статті 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями частини другої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до статті 629 ЦК Ураїни договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять доказів спростування відповідачем презумпції правомірності спірного договору, який є укладеним з дотриманням вимог статей 634, 638, 640, 1054, 1055 ЦК України та породжує відповідні права та обов`язки сторін, зокрема, права позичальника на одержання кредитних коштів у межах встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та відповідно обов`язку повернути використаний кредит та сплатити проценти на умовах, встановлених Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) у редакції, затвердженій рішенням правління АТ «ПУМБ» (протокол № 760 від 11.06.2019), що діяла з 12 червня 2019 року.

Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність між сторонами договору споживчого кредиту № 301, за яким відповідач взяла на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитним коштами за процентною ставкою 47,88% річних.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№ 202/4494/16-ц), яка в силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості підтверджуються випискою по особовому рахунку, який згідно пунктів 57, 58, 63 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою Національного Банку України від 04 липня 2018 року № 75, є регістрами, які Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта

У виписці про рух коштів відображаються всі операції за картковим рахунком клієнта ОСОБА_2 , у тому числі, маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, його зміну, зняття грошових коштів клієнтом, погашення заборгованості, поповнення рахунку, перекази коштів третім особам та зарахування кошів на картку від третіх осіб.

З вказаної виписки можна достеменно встановити, що відповідач ОСОБА_2 систематично використовувала грошові кошти з рахунку на оплату товарів та послуг, отримання готівки та здійснювала часткове погашення заборгованості за кредитним договором, у тому числі заборгованості по процентам за кредитом.

Станом на 01.01.2024 заборгованість за спірним кредитним договором становить 58 778,34 грн та складається з: 36 056,85 грн заборгованості за сумою кредиту та 22 721,49 грн заборгованості за процентами.

Відтак, посилання в апеляційній скарзі на те, що сторонами не погоджено умови договору, відсоткову ставку, спростовується наявним у матеріалах справи доказами, зокрема, підписаною власноруч ОСОБА_3 заявою № 301 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14.06.2019, яка містить погоджені сторонами умови щодо розміру процентної ставки, порядку та строків виконання нею зобов`язання, а також банківською випискою про рух коштів, з якої убачається, що відповідач визнавала взяті на себе зобов`язання, у тому числі, по сплаті процентів за кредитом.

Заперечуючи проти розрахунку заборгованості та посилаючись на порушення її прав, як споживача, відповідних позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору або його частини в установленому законом порядку ОСОБА_3 не заявляла та доказів на підтвердження неправильного зарахування банком грошових коштів у рахунок погашення окремих складових кредитної заборгованості суду не надала.

Враховуючи доведення факту існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, отримання відповідачем кредитних коштів, та не спростування вимог банку про порушення зобов`язання зі своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яке є законним та обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Антіховича Володимира Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. В. Чумак