Справа № 464/502/25
пр.№ 2/464/813/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03.06.2025 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Сабари Л.В.,

секретаря судового засідання Варениці Р.Б.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просить стягнути заборгованість у розмірі 12 000 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що протягом 2019 року позичив ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 12 000 доларів США, що на день позову становить 507 360 грн., що підтверджується розпискою від 05.01.2020. Так, відповідач зобов`язався повернути позичені кошти до кінця 2020 року. Проте, на його звернення про необхідність повернення грошових коштів, ОСОБА_3 не реагує, кошти в добровільному порядку не повертає. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 21.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 03.04.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали з підстав, що в ньому викладені, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань до суду не скеровував.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

За умовами ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Судом встановлено наступне.

Як вбачається із копії розписки, оригінал якої досліджено в судовому засіданні, 05.01.2020 ОСОБА_3 склав письмову розписку, відповідно до якої вказав, що протягом 2019 року позичив у ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму, що становить 12 000 доларів США, яку зобов`язався повернути йому до кінця 2020 року.

За наведених обставин, суд встановив, між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини позики, засвідчені правочином, укладеним у письмовій формі (розписка), оскільки ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 12 000 доларів США, у зв`язку із чим в останнього виникло зобов`язання, встановлене договором та законом, з повернення вищевказаних грошей у строк, визначений сторонами у такому договорі (до кінця 2020 року).

Водночас, за відсутності доказів, які підтверджують виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язання за розпискою від 05.01.2020, встановлено, що відповідач грошових коштів ОСОБА_1 у встановлений строк не повернув, на вимоги позивача повернути кошти не реагує, в добровільному порядку такі не повертає.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до умов договору позичальником є відповідач ОСОБА_3 , який не виконав свої зобов`язання за договором позики, що є юридичним актом, доказів протилежного суду не надав, у зв`язку суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, у зв`язку із чим порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку, шляхом стягнення з відповідача на його користь заборгованості у розмірі 12 000 доларів США, відтак позов слід задовольнити.

Крім того, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 5 073,60 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5 073 (п`ять тисяч сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 червня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуюча Сабара Л.В.