Справа № 127/8520/24
Провадження № 2/127/1041/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Дернової В.В., секретаря Бабкіної К.В., за участі представника позивача - адвоката Усова Ю.В., представника відповідача адвоката Виноградського А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна і просила визнати об`єктом її та ОСОБА_2 права спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; поділити майно, яке належить їй та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності наступним чином: визнати за нею право особистої приватної власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; виділити їй в натурі належну їй частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:013:0098; виділити їй у володіння та користування частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:013:0098; судові витрати покласти на відповідача.

У подальшому позивач змінила предмет спору та просила визнати об`єктом її та ОСОБА_2 права спільної сумісної власності на незакінчений будівництвом будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; поділити майно, яке належить їй та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності наступним чином: визнати за нею право особистої приватної власності на частку будівельних матеріалів і конструктивних елементів незакінчений будівництвом будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на частку будівельних матеріалів і конструктивних елементів незакінчений будівництвом будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 на праві особистої власності нерухоме майно істотно збільшилося у своїй вартості, а тому відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, майно (будівельні матеріали та конструктивні елементи) повинно бути визнане об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між подружжям у рівних (ідеальних) частках.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2024 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.06.2024 року було витребувано від Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» для огляду у судовому засіданні інвентаризаційну справу на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2024 року було призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2025 року було поновлено провадження у справі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті; постановлено у судовому засіданні допитати як свідків позивача ОСОБА_1 (за згодою) та ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Усов Ю.В. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Виноградський А.П. позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, оскільки спірний житловий будинок є особистою власністю ОСОБА_2 , отриманою ним за договором дарування, а будувало подружжя вже інший житловий будинок, який досі не закінчений будівництвом; до суду було подано відзив на позовну заяву від 04.06.2024 року (т. 1, а.с. 168-170).

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання допитаних у судовому засіданні як свідків позивача ОСОБА_1 (за її згодою) та ОСОБА_3 , вивчивши матеріали цивільної справи, матеріали інвентаризаційної справи № 14827, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом установлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини на підставі наданих доказів.

17 серпня 1984 року між сторонами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 17.08.1984 року (т. 1, а.с. 7).

Отже, з 17.08.1984 року до теперішнього часу сторони перебувають у шлюбі.

Дійсно, у вказаний період ОСОБА_2 набув право особистої власності на 8/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, як вбачається з Договору дарування часток будинку від 17.08.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Мотилюком О.В. за реєстровим № 5-1901, ОСОБА_2 набув право власності на 8/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 10).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Отже, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 на момент придбання у 2004 році був об`єктом права особистої приватної власності відповідача ОСОБА_2 .

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи (у тому числі, з матеріалів інвентаризаційної справи № 14827, яка була досліджена у судовому засіданні), спірний незакінчений будівництвом житловий будинок у 2004 році, коли був набутий у власність відповідачем ОСОБА_2 мав загальну площу 69,8 кв.м, житлову площу 33,3 кв.м, а у 2020 році він вже мав загальну площу 299,0 кв.м, житлову площу 118,4 кв.м, що, безумовно, свідчить про істотне збільшення його вартості.

Зазначене підтверджується тим, що у плані спірного будинку станом на 2004 рік відображений лише будинок літ. А, а у плані станом на 2020 рік відображені вже і прибудови літ А1, літ. а2 та мансарда літ. м/А; усі складові частини спірного будинку мають спільний (новий) дах.

При цьому, твердження відповідача ОСОБА_2 на те, що первинний (старий) житловий будинок та нові прибудови і мансарда є окремими об`єктами нерухомого майна спростовується матеріалами дослідженої у судовому засіданні інвентаризаційної справи № 14827.

Спільність трудових та/чи грошових затрат подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (зокрема, дружини позивача ОСОБА_1 ), внаслідок яких нерухоме майно істотно збільшилося у своїй вартості під час їх перебування у шлюбі з 17.08.1984 року до теперішнього часу (житловий будинок було отримано чоловіком у власність у 2004 року), підтверджується такими обставинами та доказами:

-позивач ОСОБА_1 впродовж багатьох років працювала за межами України (у Італії), що підтверджується копіями трудових контрактів від 16.06.2003 року, від 01.02.2007 року, від 09.02.2011 року, від 15.02.2012 року, від 01.10.2014 року з перекладом українською мовою (т. 1, а.с. 243-249), та свій заробіток витрачала саме на добудову спірного житлового будинку;

-обставини роботи позивача ОСОБА_1 за межами України та витрачання нею зароблених грошових коштів на спільне будівництво не заперечувалося відповідачем ОСОБА_2 у судовому засіданні, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню;

-показаннями допитаних у судовому засіданні як свідків позивача ОСОБА_1 (за її згодою) та ОСОБА_3 , які підтвердили обставини роботи позивача ОСОБА_1 за межами України та витрачання нею зароблених грошових коштів на спільне будівництво.

Таким чином, суд доходить до висновку, що незакінчений будівництвом житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Щодо поділу майна.

Дійсно, згідно з ч.1 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Разом з тим, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 511/2303/19, у разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію; визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Однак, матеріали справи не містять найменувань будівельних матеріалів і конструктивних елементів будинку, які позивач просить поділити у рівних (ідеальних) частках між нею та відповідачем.

Враховуючи вказані обставини, поділити у рівних (ідеальних) частках між сторонами (подружжям) будівельні матеріали і конструктивні елементи спірного будинку неможливо.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 722/1882/16-ц, визнання права власності на будівельні матеріали, використані для будівництва об`єктів самочинного будівництва, є неправильно обраним способом захисту.

Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи № 14827, дослідженої у судовому засіданні, а саме з Акту поточних змін від 30.09.2020 року, окремі приміщення спірного об`єкта мають ознаки самочинного будівництва.

Враховуючи викладене, у частині поділу майна (навіть у ідеальних частках) позов не підлягає задоволенню.

Отже, суд дійшов до висновку, що необхідно визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 незакінчений будівництвом житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , тобто позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7570 грн. судового збору, тобто пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 57, 62, 70, 71 СК України, ст. 372 ЦК України, керуючись ст. 13, 49, 81, 82, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнатиоб`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 незакінчений будівництвом житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7570 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 )

Повний текст судового рішення складено 13.06.2025 року.

Суддя