Номер провадження: 22-ц/813/2672/25
Справа № 511/3270/23
Головуючий у першій інстанції Теренчук Ж. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група «ТАС» на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова група «ТАС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ГРУП», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС, ТОВ «ГАРАНТ ГРУП», в якій просила:

- стягнути з відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» на її користь шкоду завдану смертю сина ОСОБА_3 під час ДТП за участю застрахованого транспортного засобу в розмірі 100 000 грн.; витрати на поховання сина та на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 14 614 грн.; моральну шкоду, яка заподіяна смертю сина в розмірі 14 614 грн;

- стягнути з відповідача ТОВ «ГАРАНТ ГРУП» на її користь моральну шкоду, яка заподіяна смертю її сина ОСОБА_3 під час ДТП, яке вчинив працівник ТОВ «ГАРАНТ ГРУП» водій ОСОБА_4 у розмірі 600 000 грн.; витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 43 497 грн. ; - шкоду завдану смертю сина , так як на момент його смерті позивачка була непрацездатна та мала право на одержання від нього утримання у загальному розмірі 73 080,00 грн.

Також просила стягнути з відповідачів судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 30.11.2015 року ОСОБА_4 , працюючий на той момент водієм ТОВ «ГАРАНТ ГРУП», керуючи сідловим тягачем марки «RENAULT MAGNUM 440» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вулиці Одарія в Суворовському районі м. Одеса, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , її сина, який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди.

По даному факту порушено кримінальне провадження № 0000896 відносно водія ОСОБА_4 , її визнано потерпілою в рамках даного провадження, справу з обвинувальним актом скеровано до суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.12.2019 у справі № 523/8821/18, її визнано потерпілою та цивільним позивачем у кримінальному провадженні № 0000896 від 01.12.2015 року, а ОСОБА_4 , ПрАТ «СГ «ТАС» та ТОВ "ГАРАНТ ГРУП» - цивільними відповідачами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер підсудний ОСОБА_4 , що стало підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 5 ч.1 ст.284 КПК України, що є не реабілітуючою його обставиною.

Оскільки позивачка є матір`ю загиблого, у зв`язку із його смертю їй спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді, яку вона оцінює у 600000 грн., у понесених витратах на поховання у розмірі 58 111,00 грн., а також вона була на утриманні сина та має право на стягнення втраченого утримання в розмірі 7380 грн.

Станом на дату настання ДТП ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ГАРАНТ ГРУП», а сідловий тягач марки «RENAULT MAGNUM 440» реєстраційний номер НОМЕР_1 було застраховано ТОВ «ГАРАНТ ГРУП» в ПрАТ «СГ «ТАС». (Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8379029 від 28.07.2015).

Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам застрахована, просить відновити її порушені права шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування від ПрАТ «СГ «ТАС» у порядку, передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у межах встановленого страхового ліміту відповідальності.

Так позивач зазначила, що вона має право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України в сумі 100000 грн, так як була особою пенсійного віку, а також відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України №1961-ГУ від 01.07.2004 року страхова компанія повинна відшкодувати їй моральну шкоду, заподіяну смертю сина в розмірі 14 614 грн. 00 коп. (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку 1 218,00 грн. х 12 = 14 614,00 грн.).

Далі, на підставі п. 27.4. статті 27 Закону України №1961-ГУ від 01.07.2004 року страхова компанія повинна вішкодувати їй частково витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, в розмірі 14 614 грн. 00 коп. (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку 1 218,00 грн. х 12 = 14 614,00 грн.).

Також просила стягнути з ТОВ «ГАРАНТ ГРУП» заподіяну діями їх працівника моральну шкоду завдану їй смертю сина в розмірі 600 000 грн, а також частину витрат, які вона понесла в зв`язку з похованням сина - ОСОБА_3 , та спорудженням надгробного пам`ятника в розмірір : 43 497,00 грн. (58 111,00 грн. - 14 614,00 грн відшкодовується ПрАТ «СГ «ТАС») , а також шкоду завдану смертю сина , так як на момент його смерті позивачка була непрацездатна та мала право на одержання від нього утримання у загальному розмірі 73 080,00 грн.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (; юридична адреса: 03117, м. Київ, просп. Берестейський, буд. 65) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області 18.11.1998 року; РНОКПП: НОМЕР_3 ) страхове відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю в розмірі 100000 (сто тисяч грн) грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (; юридична адреса: 03117, м. Київ, просп. Берестейський, буд. 65) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області 18.11.1998 року; РНОКПП: НОМЕР_3 страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в розмірі 14 614 (чотирнадцять тисяч шістсот чотирнадцять) грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група«ТАС» (; юридична адреса: 03117, м. Київ, просп. Берестейський, буд. 65) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області 18.11.1998 року; РНОКПП: НОМЕР_3 страхове відшкодування в якості грошової компенсації за понесені витрати на поховання загиблого 14 614 (чотирнадцять тисяч шістсот чотирнадцять) грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (; юридична адреса: 03117, м. Київ, просп. Берестейський, буд. 65) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області 18.11.1998 року; РНОКПП: НОМЕР_3 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 14050 грн.(чотирнадцять тисяч п`ятдесят грн ) грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (; юридична адреса: 03117, м. Київ, просп. Берестейський, буд. 65) судовий збір на користь держави в розмірі 1073,60 грн.

В задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ГРУП», - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Страхова група «ТАС» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову до скаржника, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, преставники відповідачів Приватного акціонерного товариства "Страхова група «ТАС» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ГРУП», а також третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 у судове засідання, призначене на 20.05.2025 року о 14:30 год. не з`явилися, про причини не явки не повідомили, заяв про відкладення судвого засідання з мотивуванням причин необхідності їхньої пристуності в судовому засіданні, а також заяв про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, не подавали.

Присутня в судовому засіданні ОСОБА_1 за наведених обставин проти подальшого розгляду справи за фактичною явкою не заперечувала.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин не участі у судовому засіданні належним чином повідомлених учасників справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності належним ином повідомлених учасників справи, які відсутні у судовому засіданні, при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що справа перебуває в судах з жовтня 2023 року, а в апеляційному суді з жовтня 2024 року, тобто з перевищенням строків передбачених ст.ст. 210, 371 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити с удове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги частково, стягуючи з Приватного Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю в розмірі 100 000 грн.; стягуючи з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в розмірі 14 614 грн.; стягуючи з Приватного акціонерного товариства «Страхова група«ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в якості грошової компенсації за понесені витрати на поховання загиблого 14 614 грн.; стягуючи з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 14 050 грн.; стягуючи з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» судовий збір на користь держави в розмірі 1 073,60 грн., суд першої інстанції виходив з того, що за матеріалами справи встановлено обгрунтованість позовних вимог позивачів до ПАТ «Страхова Група «ТАС» в частині стягнення страхових виплат у зв`язку із смертю потерпілого (сина позивача), відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання.

В той же час стягуючи витрати на поховання на спорудження надгробного пам`ятника у гарантованому законом розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку 30.11.2015 року (1 218 грн), суд з урахуванням документів, наданих до матеріалів справи обмежився стягнення саме мінімальної гарантованої суми, яка в силу закону відшкодовується страховиком на поховання на спорудження надгробного пам`ятника.

З урахуванням змісту спірних правовідносин, глибини страждань позивачів, засад розумності та справедливості, розмір грошового відшкодування за завадну позивачці моральну шкоду був визначений судом у сумі 14 614 грн., виходячи з 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку 30.11.2015 року (1 218 грн).

Тобто задовольняючи позов у заявленому позивачем до страховика розмірі, суд виходив з доведеності викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для задоволення позовних вимог в повному обсязі та захисту порушеного права позивача в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- 30.11.2015 року приблизно о 17 год. 50 хв в м Одеса відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , керуючи технічно справним сідловим тягачем марки «RENAULT MAGNUM 440» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вулиці Одарія, допустив наїзд керованим ним технічно справним сідловим тягачем марки «RENAULT MAGNUM 440» на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці ДТП. При цьому водій порушив вимоги п.2.3, 12.3.,16,2 ПДР України;

- факт смерті ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим на підставі актового запису про смерть №12345, виконаного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції та лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 №3825 від 01.12.2015 року (а.с.18,19);

- ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а. с.15);

- відомості за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000896, з кваліфікацією за ч. 2 ст, 286 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження за № 0000896. (а. с. 25);

- в подальшому, на підставі обвинувального акту від 12.06.2018 року у кримінальному провадженні № 0000896 Суворовським районним судом м. Одеси відкрито провадження у справі № 523/8821/18 (провадження № 1-кп/523/834/18) за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;

- 17.07.2018 року позивачкою ОСОБА_1 подано позовну заяву про стягнення майнової та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди;

- ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.12.2019 року у справі № 523/8821/18, ОСОБА_1 визнано потерпілою та цивільним позивачем у кримінальному провадженні, а ОСОБА_4 , ПрАТ «СГ«ТАС» та ТОВ ГАРАНТ ГРУП» - цивільними відповідачами, що підтверджується копію ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 17.12.2019 у справі № 523/8821/18;

- ІНФОРМАЦІЯ_1 помер підсудний ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим 21.07.2020 Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). (а. с. 24);

- ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 19.01.2022 року закрито кримінальне провадження № 0000896 від 01.12.2015 року на підставі п. 5 ч.1 ст. 284 КПК України в зв`язку зі смертю обвинуваченого ОСОБА_4 . Роз`яснено потерпілій, що закриття провадження по нереабілітуючим обставинам не позбавляє її права повторного звернення з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства. (а. с. 179);

- сідловий тягач марки «RENAULT MAGNUM 440» реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_6 ), свідоцтво про реєстрацію автомобіля НОМЕР_7 .(а. с. 127);

- на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, тобто станом на 30.11.2015 року, сідловий тягач марки «RENAULT MAGNUM 440» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 було застраховано директором ТОВ «ГАРАНТ ГРУП» ( - ОСОБА_6 в ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на строк з 28.07.2015 по 27.07.2016, що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8379029 від 28.07.2015 року. Згідно Полісу ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп., за шкоду, заподіяну майну - 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.(а. с. 21);

- відповідач ТОВ «ГАРАНТ ГРУП» надав суду договір оренди транспортного засобу №03-01/14 від 01.11.2014 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «ГАРАНТ ГРУП», відповідно до якого сідловий тягач марки «RENAULT MAGNUM 440» державний номерний знак НОМЕР_1 , 2003 року випуску, колір синій, номер шасі: НОМЕР_8 . Згідно п. 1.3. договору, був переданий в оренду строком на один рік з «01» листопада 2014 року по «31» жовтня 2015 року, без права пролонгації.Також, п. 6.4. договору визначено, що одною з підстав припинення договору є закінчення терміну дії договору.(а. с. 123);

Також позивачем в підтвердження того факту, що ОСОБА_4 перебував в трудових відносинах з ТОВ «ГАРАНТ ГРУП» на час скоєння ДТП надано суду наступні докази:

- довідку з Пенсійного фонду України, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ГРУП» з січня по жовтень місяць 2015 року включно (звітний рік 2015) сплачувало страхові внески за ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_9 (а. с. 20); - пояснення ОСОБА_4 від 30.11.2015 року, отримані працівниками поліції в рамках кримінального провадження №0000896, в яких ОСОБА_4 зазначив, що він працював в ТОВ «ГАРАНТ ГРУП» на момент скоєння ДТП.(а. с. 33).

Також в підтвердження понесених витрат на поховання сина позивачкою ОСОБА_1 суду надано наступні докази:

- довідку похоронного агента, яка підтвержує факт того, що саме нею було організовано поховання сина ОСОБА_3 на Роздільнянському кладовищі № 2; - накладну № 31 від 02.12.2015 на суму 1 976 грн. 00 коп.; - накладні від 02.12.2015 на суми 897 грн. 50 коп. та на суму 1 595 грн. 00 коп;- рахунок- фактуру № 7/1 від 01.12.2015 на суму 7 265 грн. 00 коп.; - квитанції до приходного касового ордеру № 40 від 03.12.2015 на суму 10 100,00 грн.; № 262 від 03.12.2015 на суму 300,00 грн.; № 1362 на суму 1 000,00 грн. та на суму 2 500,00 грн.:- понесені нею витрати на спорудження надгробного пам`ятника (пам`ятник гранитний) підтверджуються копією квитанції до прибуткового касового ордера № 20 на суму 30 000,00 грн.(а.с.61-72) Загальна .сума витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника становить: 28 111,00 грн.+ 30 000,00 грн.= 58 111,00 грн.

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.01.2022 року закрито кримінальне провадження № 0000896 від 01.12.2015 року на підставі п. 5 ч.1 ст. 284 КПК України в зв`язку зі смертю обвинуваченого ОСОБА_4 по факту загибелі в ДТП ОСОБА_3 , що мало місце 30.11.2015 року.

Цією ж ухвалою підтверджено обставини смерті ОСОБА_3 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участі транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_4 , відтак винуватість його у скоєному ДТП підтверджена, так як закриття провадження у справі за п.5 ч.1 ст.284 КПК України не є реабілітуючою обставиною для померлого.

У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завданої здоров`ю особи" (постанови Верховного Суду у справах: №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована у встановленому законом порядку у ПрАТ «СГ «ТАС», у зв`язку з чим обов`язок відшкодувати завдану шкоду позивачу, у межах встановленого страхового ліміту відповідальності покладається на страховика.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України № 1961-IV) встановлено, що потерпілим є юридична та фізична особа, життю, здоров`ю та/або майну якої заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

У статті 3 Закону України № 1961-IV визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України № 1961-IV).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 9 Закону України № 1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Частиною першою статті 21 Закону України № 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про ОСЦПВВНТЗ». Після такої виплати, за умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно із п. 23.1. ст. 23 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» - шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8379029 від 28.07.2015 року, ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп., за шкоду, заподіяну майну - 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп., що відповідає положенням ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При цьому, згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, саме страховик має відшкодувати шкоду Позивачу в межах суми ліміту страхового відшкодування.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (пункт 27.1 статті 27 Закону України № 1961-IV).

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Потерпілою внаслідок ДТП, яка сталася 30 листопада 2015 року з вини ОСОБА_4 є ОСОБА_1 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_5 , який проживав та разом з нею за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями про реєстрацію місця проживання у наданих суду паспортах (а.с.11,17), і оскільки позивач вже досягла пенсійного віку та відноситься до непрацездатних осіб, а тому підпадає під дію пункту 2 частини 1 статті 1200 ЦК України.

Встановивши, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 при вчиненні ДТП, була застрахована у ПАТ «Страхова Група «ТАС», суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про доведеність позивачем ОСОБА_1 наданими у справі доказами, що позивач в порядку пункту 2 частини 1 статті 1200 ЦК України має право на відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого з страховика в межах ліміту відповідальності на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8379029 від 28.07.2015 року, згідно з яким ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп., за шкоду, заподіяну майну - 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. на одного потерпілого.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (пункт 27.5 статті 27 Закону України № 1961-IV).

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь позивачки 100 000,00 грн в якості страхової суми за відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону України № 1961-IV).

З наведених підстав суд правильно вважав за можливе стягнути із страховика ПАТ «Страхова Група «ТАС» на користь позивача грошове відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна позивачу, як матері у зв`язку із смертю її сина внаслідок ДТП у розмірі 14 614 грн (12*(1218 грн - мінімальна заробітна плата на день ДТП)).

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4 статті 27 Закону України № 1961-IV).

Суд першої інстанції правильно визнав обґрунтованими вимоги позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з ПАТ «Страхова Група «ТАС» витрат на поховання сина у сумі 14 614,00 грн, оскільки ці вимоги підтверджуються наданими доказами, які належним чином оцінені судом та їх зміст не спростований відповідачем. Разом із цим, присуджена до стягнення сума не перевищує її максимальний розмір, встановлений зазначеною нормою статті 27 Закону України № 1961-IV у спірних правовідносинах (14 614 грн).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку суд дійшов висновку про необхідність стягнення із ПАТ «Страхова Група «ТАС» як страхової компанії винуватця завданої шкоди ОСОБА_4 відповідних сум коштів у розмірах (лімітах) згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8379029 від 28.07.2015 року та Закону України № 1961-IV.

Висновки районного суду, викладені в оскаржуваному рішенні в частині вирішення позовних вимог позивача до ПАТ «Страхова Група «ТАС» про стягнення із ПАТ «Страхова Група «ТАС» страхової виплати у зв`язку із смертю сина, грошового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина та стягнення витрат на поховання сина, не суперечать правовій позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду ввід 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, яка підтримана Верховним Судом у постанові від 11 лютого 2020 року в справі № 489/2170/17.

Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанцій в оскаржуваній частині з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів дійшла висновку, що районним судом ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в постанові суду, питання обґрунтованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що раойнним судом було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

ЄСПЛ у своїх рішеннях вказував, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України» (CASE «PONOMARYOV v. UKRAINE»), рішення від 03 квітня 2008 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваній постанові, питання вичерпності висновків суду першої інстанції апеляційний суд виходить із того, що рашення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам вмотивованості.

Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Filad», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spai», заява серія А № 303-А; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Filad», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група «ТАС» - залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 12.06.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова