1Справа № 335/2570/25 2/335/1701/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Куян О.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Коломоєць Ірини Василівни, до ОСОБА_2 , про звільнення від сплати заборгованості по аліментам аліментів,-

ВСТАНОВИВ

У березні 2025 року ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Коломоєць І.В., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про звільнення від сплати заборгованості по аліментам аліментів.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з відповідачем ОСОБА_2 перебував у шлюбі, який рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 27.11.2020 було розірвано.

За час перебування у шлюбі у них народились діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 11.02.2019 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 (нині змінено прізвище на ОСОБА_6 ) аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до їх повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Також, позивач має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 від першого шлюбу, на користь якого за рішенням суду сплачує аліменти у розмірі 1/5 частини доходів.

У відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження з виконання рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 11.02.2019, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У ході вказаного виконавчого провадження, 10.02.2025 державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по аліментам, однак позивач із вказаним розрахунком не погоджується в частині нарахування аліментів за період з жовтня 2021 року по червень 2022 року, оскільки сторони у справі в цей час проживали разом, а діти перебували на утриманні позивача.

Позивач зазначає, що сторони у справі після розірвання шлюбу, а саме 27.11.2020, продовжували проживати однією сім`єю в с. Пологи, Пологівського району, Запорізької області, він повністю утримував сім`ю, а відповідач не працювала та доглядала дітей.

У квітні 2022 року, через окупацію міста, де вони проживали, сторони виїхали до м. Запоріжжя. Спочатку вони проживали у родичів, позивач продав автомобіль, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем та задля того щоб знімати житло та утримувати сім`ю. Лише 13.06.2022 позивач влаштувався на роботу та почав отримувати виплати як внутрішньо-переміщена особа. З липня 2022 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини.

Тобто, фактично до липня 2022 року сторони проживали однією сім`єю, у зв`язку із чим відповідач не зверталась до виконавця із заявами про притягнення позивача до відповідальності за ухилення від сплати аліментів.

Посилаючись на положення ст. 197 СК України, постанову Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ОСОБА_1 просить суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 на утримання дітей у виконавчому провадженні №58814911, за період з жовтня 2021 року по червень 2022 року у розмірі 26 412,22 грн., а судові витрати стягнути з відповідача.

Ухвалою судді від 16.04.2025 прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 , призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 13.05.2025, яке в подальшому було відкладено на 09.06.2025.

24.04.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , у якому вона просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування відзиву зазначила, що вона не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, вважає їх незаконними, безпідставними, та такими, що вводять суд в оману.

У позові позивач зазначив, що сторони у справі після розірвання шлюбу, а саме з 27.11.2020, продовжували проживати сім`єю в с. Пологи, Пологівського району, Запорізької області, він утримував сім`ю, а відповідач не працювала та доглядала дітей, однак вказана інформація не відповідає дійсності, та направлена виключно на їх спотворення та введення суду в оману.

Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин на які він посилається у позові.

Зазначила, що після розірвання шлюбу позивач не утримував родину, пояснюючи це тим, що з нього у судовому порядку стягнуті аліменти на утримання дітей. Позивач ніколи не фінансував відпочинок позивача, двоє спільних дітей завжди проживали із відповідачем, відповідач ніколи не володіла транспортним засобом та не має дозволу на його керування.

До того ж, за умови начебто існування певних обставин, позивач мав можливість звернутись до суду із позовом про припинення стягнення аліментів, однак до цього часу не скористався цим правом, що стало підставою для утворення заборгованості зі сплати аліментів.

Крім того, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє їх від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для її розвитку.

При зверненні до суду позивач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, однак позивачем не надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з його вини. Позивач був обізнаний про рішення суду про стягнення аліментів, та знав свій обов`язок сплачувати аліменти.

У судовому засіданні 13.05.2025 позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Позивач зазначив, що у період з жовтня 2021 року по червень 2022 року їх сім`я проживала разом, він в повному обсязі забезпечував свою сім`ю. Відповідач ніколи не працювала, перебувала у декретній відпустці, і діти перебували на його утриманні.

Позов про стягнення аліментів, за їх спільним рішенням, відповідач подала до суду, оскільки таким чином вони хотіли зменшити розмір аліментів, які стягувались на утримання його старшого сина від іншого шлюбу. Потім, ОСОБА_2 щомісяця ходила до державного виконавця та писала заяви про те, щоб на її користь не стягували аліменти. Проте, з жовтня 2021 року, не дивлячись на те, що вони продовжували жити разом, відповідач перестала писати такі заяви. Вважає, що у період з жовтня 2021 року по липень 2022 року він не має заборгованості по аліментам, оскільки він повністю утримував сім`ю, проте з позовом про припинення стягнення аліментів за цей період він не звертався.

ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні.

У своїх поясненнях зазначила, що після розірвання шлюбу із позивачем вони продовжували проживати разом, оскільки їй нікуди було йти. Підтвердила обставини їх спільного проживання, разом із дітьми, з жовтня 2021 року по липень 2022 року. Також зазначила, що позов про стягнення аліментів вона подавала до суду з метою зменшення розміру аліментів, які сплачував позивач на користь свого неповнолітнього сина від іншого шлюбу. До жовтня 2021 року вона ходила до державного виконавця та писала розписки для того, щоб державний виконавець не стягував з позивача аліменти за рішенням суду. Припинила писати розписки через те, що між нею та позивачем погіршилися відносини, були часті сварки між ними, та він не у повному обсязі забезпечував потреби дітей. У період їх спільного проживання ОСОБА_1 працював не офіційно, а в неї був дохід 860 грн. на дітей, і вони спільно утримували дітей. Після того, як вони приїхали до м. Запоріжжя, у квітні 2022 року, вона оформила виплати на себе та на дітей, як на внутрішньо переміщених осіб. У період їх спільного проживання вони разом утримували дітей, але у м. Запоріжжі ОСОБА_1 не працював і грошей на утримання дітей не вистачало, фактично діти утримувались за рахунок грошових коштів, які вона отримувала на себе та на дітей, як на внутрішньо переміщених осіб.

У подальшому сторони у судове засідання не з`явились, подавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши позивача та його представника, а також відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 2016 року, який було розірвано рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 27.11.2020.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 03.01.2018 Пологівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 26.09.2018 виконавчим комітетом Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 11.02.2019, яке ухвалено до розірвання шлюбу, із ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_8 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до їх повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Постановлено стягнення аліментів почати з 13 грудня 2018 року (справа № 324/2279/18).

На виконанні у державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мельникова Олега Андрійовича перебуває виконавче провадження № 58814911 з виконання виконавчого листа, виданого 04.04.2019 Пологівським районним судом Запорізької області у справі № 324/2279/18, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до їх повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно розрахунку заборгованості, який складений страшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мельниковим О.А., ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів за період з жовтня 2021 року по січень 2025 року у розмірі 71 075,84 грн.

До матеріалів справи позивачем долучено копії платіжних інструкцій з яких убачається, що він перераховував на користь ОСОБА_2 грошові кошти, а саме 09.06.2023 у розмірі 2010, 05 грн., 07.04.2023 у розмірі 2010,05 грн., 10.03.2023 у розмірі 2010, 05 грн., 12.07.2023 у розмірі 2010,05 грн.

Також, до матеріалів справи долучено розписки ОСОБА_2 за серпень 2022 року, вересень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, березень 2023 року, квітень 2023 року про отримання нею коштів від ОСОБА_1 .

У своєму позові позивач просить суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на утримання дітей, у виконавчому провадженні №58814911, за період з жовтня 2021 року по червень 2022 року у розмірі 26 412,22 грн., посилаючись на те, що у цей період він проживав разом із відповідачем та дітьми, і в цей час діти перебували на його утриманні.

Відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

На підставі пояснень сторін у справі судом встановлено, що на момент ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали однією сім`єю, а позов про стягнення аліментів, за спільним рішенням сторін у справі, було подано з метою зменшення розміру аліментів, які стягувалися з ОСОБА_1 на утримання його неповнолітнього сина від іншого шлюбу.

За спільною домовленістю сторін у справі, відповідач ОСОБА_2 з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів до жовтня 2021 року писала державному виконавцю заяви про відсутність претензій щодо аліментів до ОСОБА_1 , у зв`язку з чим в цей період аліменти не нараховувались та не стягувались із позивача у цій справі.

Шлюб між сторонами був розірваний у листопаді 2020 року.

З жовтня 2021 року ОСОБА_2 перестала писати відповідні заяви державному виконавцю, не дивлячись на те, що сторони продовжували проживати разом до липня 2022 року.

Підставами позовних вимог є ті обставини, що ОСОБА_1 не мав сплачувати аліменти у період з жовтня 2021 року по липень 2022 року, оскільки діти, на утримання яких рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 11.02.2019 були стягнуті аліменти на користь їх матері ОСОБА_2 , у той час проживали разом із ним та з їх матір`ю, і вони перебували на його утриманні.

Разом із тим, позивач ОСОБА_1 у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 273 ЦПК України, із позовом про зміну розміру аліментів, або про звільнення від їх сплати, у зв`язку з перебуванням дітей на його утриманні та їх проживання разом із ним, не звертався.

Позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на положеннях ч. 2 ст. 197 СК України, відповідно до якої, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

Сторони у справі в судовому засіданні, кожен окремо, підтвердили ті обставини, що спір про стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був ними штучно створений, з метою зменшення розміру аліментів, які стягувались на утримання сина позивача від іншого шлюбу. Після ухвалення судом рішення у справі про стягнення аліментів, сторони продовжували перебувати у зареєстрованому шлюбі та спільно проживали, як одна сім`я. Шлюб між ними було розірвано за рішенням суду у листопаді 2020 року. Проте, вони продовжували жити за однією адресою разом із дітьми.

На думку суду, сам факт спільного проживання сторін у справі після розірвання шлюбу, у спірний період, за наявності такого, що набрало законної сили рішення суду про стягнення аліментів, не свідчить про наявність підстав для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам, яка нарахована за період з жовтня 2021 року по липень 2022 року.

Рішенням суду були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 у розмірі частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Між тим, суду не надано доказів того, що у період з жовтня 2021 року по липень 2022 року, тобто у період за який позивач просить звільнити його повністю від сплати заборгованості по аліментам, ОСОБА_1 виконувалось це рішення, що його діти перебували на його повному утриманні весь цей період, і що його витрати на дітей в цей період складали суму, яка не була меншою за визначений судом розмір аліментів.

ОСОБА_1 було достовірно відомо про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, проте, ні до суду з позовом про припинення стягнення аліментів, ні до державного виконавця з вимогою не нараховувати йому аліменти у цей період, позивач не звертався.

Принцип добросовісності у цивільних правовідносинах це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

При вирішенні вказаної справи судом також враховується те, що наслідки у виді нарахування заборгованості по аліментам виникли внаслідок саме недобросовісної поведінки самого платника аліментів, який, маючи на меті зменшити розмір аліментів, які стягувались на утримання його сина, при вирішенні судом позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів визнав ці позовні вимоги, не дивлячись на те, що на той час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі і фактично між сторонами не існувало спору про утримання їх дітей.

З огляду на викладені обставини, суд при ухваленні судового рішення у цій справі виходить із найкращих інтересів малолітніх дітей позивача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких були стягнуті аліменти рішенням суду, в ході виконання якого державним виконавцем була нарахована заборгованість, та вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам за період з жовтня 2021 року по липень 2022 року в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 11-13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Коломоєць Ірини Василівни, до ОСОБА_2 , про звільнення від сплати заборгованості по аліментам аліментів, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складене і проголошене 16 червня 2025 року.

Відомості про сторін у справі:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце проживання як внутрішньо переміщеної особи зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце проживання як внутрішньо переміщеної особи зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя К.В. Гашук