Справа №522/8557/25
Провадження№2/522/5279/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м.Одеса

Приморський районний суд м.Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м.Одеси 17.04.2025 року надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20.08.2005 року, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві, про що зроблено відповідний актовий запис №677, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Під час сімейного життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, несумісність характерів, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалася та існує формально. Кожен із сторін веде самостійне життя, перебування у шлюбі обмежує особисті права сторін, проте відповідач ігнорує прохання позивачки розірвати шлюб через органи РАЦС. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Сторони тривалий час проживають окремо, сумісного господарства не ведуть, спору про майно немає. У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, ОСОБА_4 змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Після розірвання шлюбу позивачка просила відновити їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».

Матеріали позову отримано суддею 18.04.2025 року.

Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №1305386 від 18.04.2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 13.09.2013 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №1305369 від 18.04.2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 26.10.2011 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 23.04.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 26.05.2025 року.

12.05.2025 року ОСОБА_2 через систему Електронний суд надав відзив на позовну заяву, в якому просив надати сторонам час на примирення строком на шість місяців.

В обґрунтування відзиву зазначено, що, по-перше, позивачка стверджує, що у сторін немає неповнолітніх дітей, тим самим ігнорує потреби спільного сина, якій досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 , на даний час готується до вступу до ВНЗ, та для якого звістка про розлучення шлюбу батьків несе в собі невизначеність і страх перед майбутнім, знижує почуття безпеки. По-друге, він усвідомлює добровільність шлюбних засад, не ігнорує прохання позивачки про розірвання шлюбу через орган РАЦС, але заперечує цьому, спостерігаючи послідовне погіршення психічної поведінки позивачки та необхідність його допомоги. Втретє, він заперечує проти ствердження позивачки щодо почастішання непорозумінь і суперечок між сторонами після початку повномасштабного вторгнення росії на Україну. Крім того, він вважає за необхідне зазначити на тому, що позивачка певний час приймала участь у волонтерській організації, що надає допомогу жертвам, постраждалим від наслідків повномасштабного російського вторгнення в Україну. З цієї ж причини у неї також різко змінився психо-емоційний стан, виникли тривожність, фобії та інші психічні розлади. Це особливо проявляється на зміні її відношення як до нього, так і до рідного сина, який до вказаної повномасштабної війни був дуже прив`язаний до матері, та в них були теплі сімейні відносини.

26.05.2025 року ОСОБА_1 надала суду відповідь на відзив, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , та не надавати додаткового часу на примирення.

У зв`язку із знаходженням судді Домусчі Л.В. у відпустці, розгляд справи призначений на 26.05.2025 року було відкладено на 18.06.2025 року.

У судовому засіданні 18.06.2025 року була присутня ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримала, зазначивши, що стосунки не покращилися на сьогоднішній день, живуть в окремих кімнатах, стосунки не підтримують з лютого 2025 року, а тому не бачить сенсу продовжувати спільне життя, оскільки це суперечить її духовним та соціальним інтересам. Крім того, була спроба фізичного насилля, здійснюється психічний та моральний тиск це суперечить її свободі та гідності. Відповідач піднімає на неї руку та звинувачує, що вона йому зраджує в тому, чого не має на справді. Зазначила, що у неї з відповідачем є спільна дитина син ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У судовому засіданні ОСОБА_2 позов не визнав, зазначивши, що позивачка вводить суд в оману, а у лютому 2025 року він був у відрядженні у м.Кенії, коли повернувся, виявив погіршення її фізичного стану, а тому він може її залишити в такому стані. Зазначив, що все в їх сім`ї було добре, поки позивачка не познайомилися з якимось людьми, які нею керують. Пояснив, що він радився з лікарями, які рекомендують їй лікування, в іншому випадку її стан буде погіршуватися. Декілька разів викликав швидку. Вказав, що у шлюбі з позивачкою вони перебувають вже двадцять років, тому він повинен бути поруч, бажає їй допомогти, а тому наполягав на наданні строку на примиренні строком на шість місяців.

ОСОБА_1 пояснила, що ніяких привидів для виклику швидкої не було, зазначила, що їй необхідно було розібратися у самій собі, а зараз вона зрозуміла, що вона вже не може перебувати з чоловіком у шлюбі, а тому не бачить підстав для примирення. Вона влаштувалася на роботу, у неї все добре та вона не потребує лікування. У неї не має ніякого діагнозу, відповідач шукає приводи її утримати проти її волі, але за ці три місяці стосунки не покращилися.

ОСОБА_2 зазначив, що рік тому у позивачки був психічний зрив та її куратор підтвердила, що це є хвороба. Він наполягав на проходженні медичного обстеження, оскільки йому це не байдуже, тому наполягав на примиренні, для того, щоб їй допомогти.

Ухвалою суду від 18.06.2025 року у клопотанні ОСОБА_2 про надання подружжю строку на примирення відмовлено.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 23.06.2025 року.

Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.08.2005 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві, про що зроблено відповідний актовий запис №677, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Доказів щодо хвороби позивачки пов`язаної з психічним станом, відповідачем не надано.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Сторони з лютого 2025 року проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Позивачка заперечувала проти надання строку на примирення і вважає, що насильно неможливо примусити жити з чоловіком.

Суд також враховує, що відповідач просив строк на примирення лише з підстав бажання допомогти позивачці видужати, проте будь-яких інших підстав не зазначив.

Таким чином, примирення між позивачем та відповідачем неможливе, спорів про поділ майна між сторонами на час розгляду справи не існує.

На час розгляду справи майнові вимоги будь кого з сторін суду не пред`явлені.

Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивачки на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим.

Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 СК України, ст.ст.1-12, 13, 76-80, 81, 89, 133, 210, ст.223, 247, 258, 263-265, 268, 273, 354, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 20.08.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві, між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , актовий запис №677, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 розірвати.

Після розірвання шлюбу відновити позивачці дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».

Відповідно ч.2 ст.115 Сімейного кодексу України, копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 23.06.2025.

Суддя Домусчі Л.В.