Провадження № 6/761/82/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Савчук Ю.Н.,

за участю секретаря Габунії Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експортний центр» про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експортний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

29.12.2022 року до суду надійшла зазначена заява. В обґрунтування заяви вказано, що 07.02.2019 року Шевченківським районним судом міста Києва ухвалено рішення у справі № 761/33182/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експортний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 4876,81 грн, в тому числі 1329,01 грн. інфляційних втрат,336,41 грн.- 3 % річних та 1762 грн. судового збору. Починаючи з 04.04.2029 року ТОВ «Перший український експортний центр» неодноразово звертався до суду із заяви про видачу виконавчого листа, однак Шевченківським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист лише 12.08.2022 року, на той момент, коли строк пред`явлення вказаного виконавчого документа до виконання, який зазначено у виконавчому листі - 13.03.2022 року вже сплив. Строк пред`явлення виконавчого документу пропущено не з вини стягувача.

У зв`язку з чим заявник просив поновити строки пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Боржник 19.05.2025 року подав заперечення на заяву, яку обґрунтував тим, що причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не є поважними, оскільки рішення суду набрало законної сили ще у 2019 року і упродовж 3-х років стягувачем не чинилися жодні дії щодо отримання виконавчого документа та пред`явлення його до виконання, а відтак вказаний строк поновленню не підлягає.

Представник заявника у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Боржник ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не сповістили.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07.02.2019 року у справі № 761/33182/18 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експортний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю та стягнуто із відповідача на користь позивача 4876,81 грн, в тому числі 1329,01 грн. інфляційних втрат, 336,41 грн. - 3 % річних та 1762 грн. судового збору. Рішення набрало законної сили.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з копії виконавчого листа від 12.08.2022 року, який наявний в матеріалах справи, рішення суду набрало законної сили 12.03.2019 року, cтрок пред`явлення виконавчого листа до виконання - 13.03.2022 року.

Звертаючись до суду з заявою про поновлення строків стягувач зазначає, що строк був пропущений через несвоєчасну видачу виконавчого листа судом попри його неодноразові звернення.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013від 26червня 2013року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У п.33 рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Жовнер проти України» вказано, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 1 ст.12 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Отже, стягувач пропустив трьохмісячний строк пред`явлення до примусового виконання виконавчого документу, який визначено ст.12 Закону №1404-VIII.

Згідно з ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання чи втрачено оригінал виконавчого листа, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили, щодо причин пропуску пред`явлення до виконання виконавчого документа та залежно від встановлених обставин та характеру причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду у справі N 166/1472/18 від 23.10.2019, питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Крім того, відповідно до викладеного Верховним Судом у постанові від 02.06.2020 року у справі N 2-461/09, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Як вже зазначено, рішення суду набрало законної сили 12.03.2019 року, в той час коли Шевченківським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист на підставі заяви стягувача від 14.07.2022 року, яка надійшла до суду 22.07.2022 року, лише 12.08.2022 року, тобто на той момент, коли строк пред`явлення виконавчого листа до виконання вже сплив.

Факт направлення заяви від 14.07.2022 року на адресу суду підтверджується фіскальним чеком від 18.07.2022 року. Крім того, вказана заява наявна в матеріалах справи та зареєстрована cудом за вх. № 37491 від 22.07.2021 року.

Щодо заяв стягувача про видачу виконавчого листа від 04.04.2019 року, від 23.10.2021 року, вони у матеріалах справи відсутні. Доказів надіслання вказаних заяв на адресу суду стягувачем не надано.

Таким чином, стягувач звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа 22.07.2022 року, в той час, коли строк пред`явлення його до виконання сплив ще 13.03.2019 року.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність поважних причини пропуску стягувачем строку пред`явлення вказаного виконавчого документа до виконання.

При цьому суд зазначає, що Законом України № 2129-IX від 15.03.2022, Розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2 згідно п.п.4 якого визначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження», то у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених цим Законом, до яких, зокрема належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №260/2595/22 та від 03 серпня 2023 року у справі № 420/10415/22.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Дія воєнного стану в подальшому продовжувалася неодноразово відповідними Указами Президента України та продовжує діяти на даний час.

Таким чином, якщо закінчення строку пред`явлення виконавчого документа припало на період воєнного стану, виконавець має приймати такий виконавчий документ до виконання без звернення стягувача до суду за поновленням строку його пред`явлення. Однак воєнний стан запроваджено в Україні 24 лютого 2022, а Закон № 2129-IX набрав чинності 26 березня 2022 року.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив 13.03.2023 року, в той час, коли Закон України № 2129-IX прийнято лише 15.03.2022. Згідно п.2 цього Закону цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а відтак вказаний Закон набрав чинності 26.03.2022 року.

Після переривання перебіг строку починається заново. Час, що минув до переривання строку до нового строку не зараховується. Строк, який минув станом на момент виникнення обставин, що зумовили його переривання, перериватися не може.

Таким чином, оскільки станом на день набрання чинності Законом України № 2129-IX від 15.03.2022 - 26.03.2022 року строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, який становив 13.03.2022 року закінчився, вказаний строк не перервався.

Згідно з ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, в окремих випадках закон може мати зворотну дію, проте в даній справі вказане застосовуватися не може.

Водночас, якщо закінчення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання припало на період з 22 лютого 2022 до 26 березня 2022, стягувач не позбавлений права звернутися до суду із заявою про поновлення такого строку.

Однак у заяві про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання стягувач не зазначає вказані обставини, як підстави для поновлення такого строку.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Рішення суду набрало законної сили 13.03.2019 року і упродовж з-х років стягувачем не чинилися жодні дії щодо отримання виконавчого документа та пред`явлення його до виконання, заяву про видачу виконавчого листа до виконання було подано стягувачем суду лише 22.07.2022 року, поза межами строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, а відтак вказаний строк поновленню не підлягає.

Отже, представником заявника не надано докази поважності пропущення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує принцип правової визначеності та право на справедливий суд, закріплене в статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29.10.2015 року в справі Устименко проти України, заява № 32053/13 ).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України).

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що заява до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 433 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експортний центр» про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експортний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк

Суддя: