Дата документу 05.06.2025
Справа № 501/4828/24
05 червня 2025 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморську Одеської області цивільну справу за
1 Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),
предмет та підстави заяви: звільнення майна з-під арешту,
учасники справи не з`явились
1. Виклад позиції позивача.
ОСОБА_1 21.11.2024 звернулася до суду із позовом до Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту, згідно якого просить суд зняти арешт з нерухомого майна, накладений 31.05.2012 щодо ОСОБА_1 , в межах виконавчого провадження 32896507 (номер обтяження 12583983 від 06.06.2012, реєстратор: Одеська філія ДП «Інформаційний номер»; підстава: постанова №3896507 від 31.05.2012).
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 2011-2012 в провадженні Іллічівського міського суду Одеської області перебувала справа №2-2190/2011 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В межах даної справи відповідачами було подано зустрічний позов про вселення та заяву про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 23.05.2012 було задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно рішення суду у цій справі від 03.12.2012 зустрічний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було залишено без розгляду ухвалою від 03.12.2012 за заявами відповідачів, а у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
12.09.2024 було отримано інформацію з спецрозділу виконавчого провадження 32896507, де вказано, що 31.05.2012 було накладено арешт на майно та оголошено заборону на відчуження майна. Арешт на даний момент є актуальним.
Номер обтяження: 12583983 від 06.06.2012 .
Реєстратор: Одеська філія ДП «Інформаційний центр».
Підстава: постанова №32896507 від 31.05.2012.
У зв`язку із тим, що арешт за ухвалою суду про забезпечення позову наразі діє, позивач змушена звернутись до суду з зазначеним позовом.
Відповідачі відзиву на позов не подали.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач та її представник в судове не з`явилися, надано клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, не заперечували проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили.
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 21.11.2024 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.16).
Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 28.11.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.18-19).
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 26.03.2025 залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 та у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Чорноморський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.38-39).
Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили.
Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач також викликався в суд через оголошення на офіційному веб-порталі «Судової влади України». Згідно інформації, опублікованої на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в розділі «Оголошення про виклик до суду», відповідач був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, але у судове засідання так і не з`явився, тому, на підставі ст.280 ЦПК України проведено заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що у 2011-2012 в провадженні Іллічівського міського суду Одеської області перебувала справа №2-2190/2011 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с. 8-12).
В межах даної справи відповідачами було подано зустрічний позов про вселення та заяву про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 23.05.2012 було задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7), який діє на теперішній час.
V. Оцінка Суду.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч.2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.
Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.
Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року.
Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі №554/8004/16).
Ухвалюючи рішення суд приймає до уваги, що у даному випадку, позивач не є стороною відповідного виконавчого провадження, є власником майна, на яке накладено обтяження у виконавчих провадженнях, а отже нею обрано вірний спосіб захисту як звільнення майна з-під арешту (скасування обтяження нерухомого майна).
Також, у ході розгляду справи не здобуто доказів того, що у позивача є будь-які майнові зобов`язання на забезпечення виконання яких може існувати таке обтяження, а тому існування заборони відчуження належного позивачу майна є надмірним втручанням у її право власності.
Таким чином, позивач не має можливості вільно розпоряджатися власним майном, а перешкоди у реалізації прав власника мають бути усунені шляхом звільнення майна з-під арешту та інших обтяжень.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.
Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд
Позов ОСОБА_1 до Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту- задовольнити повністю.
Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 23.05.2012, в межах виконавчого провадження 32896507 (номер обтяження 12583983 від 06.06.2012, реєстратор: Одеська філія ДП «Інформаційний номер»; підстава: постанова №3896507 від 31.05.2012).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним-процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним-процесуальним кодексом України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Чорноморського міського
Суду Одеської області М.І.Петрюченко