К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року місто Київ

справа № 381/2183/25

апеляційне провадження № 22-ц/824/11317/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Літвиненка Олексія Вікторовича на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Анапріюк С.П., у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Київської області Літвиненка Олексія Вікторовича про примусове до володіння боржника - фізичної особи ОСОБА_1 , у межах виконавчих проваджень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Літвиненко О.В. звернувся до суду з поданням, в якому просив надати дозвіл на примусове проникнення (входження) до земельних ділянок із кадастровими номерами :09:007:0188 та :09:007:0189, через будівлю, яка належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою знесення об'єктів, які розташовані на даних земельних ділянках.

Подання мотивовано тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця перебувають два виконавчих провадження, а саме: ВП № НОМЕР_2 відкрите на підставі наказу № 911/27/22 від 24 червня 2024 року, виданого Господарським судом Київської області про знесення самочинного збудованого об'єкта на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0343 га, кадастровий номер :09:007:0188, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ; ВП № НОМЕР_1 відкрите на підставі наказу № 911/27/22 від 24 червня 2024 року, виданого Господарським районним судом Київської області про знесення самочинного збудованого об`єкта на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0201 га, (кадастровий номер:09:007:0189). Цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Постановою про відкриття даних виконавчих проваджень та вимоги про виконання судового рішення були вручені боржнику ОСОБА_1 21 серпня 2024 року, що підтверджується його особистим підписом.

08 жовтня 2024 року приватним виконавцем здійснено перевірку виконання боржником судового рішення та встановлено, що рішення не виконано, вищезгадані об'єкти не знесено, про що складено акт.

19 березня 2025 року приватним виконавцем, ви присутності представника стягувача здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , з метою виконання судових рішень, а саме знесення вказаних об`єктів, однак ОСОБА_1 були вчинені дії, які перешкодили виконати судові рішення, а саме: перегороджено особистими транспортними засобами під`їзд до земельних ділянок, що унеможливило під`їзд техніки для виконання робіт по знесенню збудованих об`єктів. Також ОСОБА_1 в присутності працівників поліції, погрожував працівникам Фастівської міської ради та приватному виконавцю. Дані події зафіксовані актом приватного виконавця від 19 березня 2025 року.

Земельні ділянки з кадастровими номерами :09:007:0188 та :09:007:0189, на яких розташовані об`єкти, які згідно із судовим рішенням підлягають знесенню, знаходяться на території огородженій парканом, вхід (в`їзд) на дану територію здійснюється через залізні ворота, які боржник тримає зачиненими. Після даних воріт знаходиться будівля (адреса АДРЕСА_1 ), яка належить ОСОБА_2 . В цій будівлі облаштована арка, через яку здійснюється прохід (проїзд) до об`єктів, що підлягають знесенню. Дану арку боржник також перегороджує власним транспортним засобом, що заважає виконанню судового рішення, а саме проїзд техніки для знесення об`єктів, що розташовані на земельних ділянках із кадастровими номерами :09:007:0188 та :09:007:0189.

Посилаючись на наведене, приватний виконавець Літвиненко О.В. просив задовольнити його подання.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Літвиненка О.В. про примусове проникнення до володіння боржника - фізичної особи ОСОБА_1 у межах виконавчих проваджень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Літвиненко О.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким подання задовольнити.

Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що суд постановив ухвалу без надання належної оцінки обставинам справи та наданим доказам, які беззаперечно підтверджують факт вчинення боржником дій, які перешкоджають виконанню судових рішень, а саме перегороджено особистими транспортними засобами під`їзд до земельних ділянок, що унеможливлює під`їзд техніки для виконання робіт по знесенню збудованих об`єктів.

Посилався на те, що без окремого рішення суду неможливо забезпечити належне виконання судового рішення та поновлення прав стягувача.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 адвокат Попова С.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, посилаючись на те, що доводи приватного виконавця є необгрунтованими, та не свідчать про наявність підстав для скасування ухвали суду.

В судовому засіданні боржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили залишити її без задоволення.

Представник Фастівської міської ради - Мосійчук Д.Л. просив апеляційну скаргу задовольнити.

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Літвиненко О.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення учасників справи, перевіривши ухвалу суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для його задоволення, оскільки є необгрунтованим, безпідставним, не підтвердженим належними доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Літвиненко О.В. від 29 липня 2024 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання наказу № 911/27/22, виданого 24 червня 2024 року Господарським судом Київської області про знесення самочинно збудованого об`єкту на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0343 га, кадастровий номер :09:007:0188, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с. 32).

Згідно вимоги виконавця від 21 серпня 2024 року № 7762, адресованої ОСОБА_1 , повідомлено, що 29 липня 2024 року на адресу боржника заказним листом з описом вкладень, направлено постанови про відкриття виконавчого провадження, стягнення основної винагороди та розмір мінімальних витрат виконавчого провадження по ВП № НОМЕР_2 від 29 липня 2024 року та вимогу виконавця про виконання рішення суду протягом 10 робочих днів з дня отримання. Зазначені постанови та вимога були повернуті за зворотною адресою, у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання 19 серпня 2024 року, що підтверджується трек номером відправлення Укрпошта 685. Строк виконання рішення суду закінчився 13 серпня 2024 року, однак станом на 21 серпня 2024 року, на адресу приватного виконавця не надходило будь-яких документів, листів, повідомлень тощо, які підтверджують виконання рішення суду. У зв`язку з наведеним приватний виконавець вимагав: невідкладно надати інформацію про виконання рішення суду, та/або причини неможливості його виконання на електронну адресу приватного виконавця; протягом 10 робочих днів, виконати рішення суду, шляхом зносу самочинно збудованого об`єкту на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , площею, 0,0343 га кадастровий номер :09:007:0188, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Вказану вимогу приватного виконавця боржник ОСОБА_1 отримав 21 серпня 2024 року.

Згідно акту приватного виконавця від 08 жовтня 2024 року у ВП №75653082, здійснено перевірку виконання судового рішення боржником, а саме знесення об'єкта зазначеного в судовому рішенні та встановлено, що рішення суду не виконано, об'єкт не знесено, боржник від підпису відмовився.

Постановою приватного виконавця від 11 жовтня 2024 року у ВП № НОМЕР_2 про накладення штрафу, у звязку із невиконанням рішення суду боржником, що підтверджується актом приватного виконавця накладено на боржника ОСОБА_1 штраф на користь держави у розмірі 1 700 грн.; зобовязано боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Згідно вимоги виконавця від 27 листопада 2024 року № 10498, адресованої боржнику ОСОБА_1 , у ВП № НОМЕР_2, повідомлено, що 27 листопада 2024 року на адресу приватного виконавця від ОСОБА_1 надійшов висновок енксперта № 1-05/11 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 05 листопада 2024 року. З даного висновку вбачається, що судовому експерту Лісниченко С.В. було постанволено питання «Чи взаємоповязані несучі конструкції нежитлової будівлі літ Б4 за адресою: АДРЕСА_1 , з несучими конструкціями суміжних нежитлових будівель літ Б., літ Д. за вказаною адресою та чи можливий її демонтаж без розроблення проектної документації?». Судовим експертом було зроблено наступний висновок: «Несучі конструкції нежиитлової будівлі літ Б 4 за адресою: АДРЕСА_1 , взаємоповязані з несучими конструкціями нежитлових будівель літ Б, літ. Д за вказаною адресою. Демонтаж нежитлової будівлі літ Б34 за адресою: АДРЕСА_1 , без розроблення проектної документації не можливий». У зв`язку з наведеним, приватний виконавець вимагає: в найкоротші терміни замовити розроблення проектної документації на демонтаж нежитлової будівлі літ. Б4 за адресою: АДРЕСА_1 та здійснити такий демонтаж; надати приватному виконавцю документи, які підтверджують факт замовлення проектної документації на демонтаж нежитлової будівлі літ. Б4 за адресою: АДРЕСА_1 .

З долученого до подання приватного виконавця відеозапису вбачається, що приватному виконавцю, за участю представника стягувача, боржника, прибувши за адресою: м. Фастів, вул. З. Козара, 9-б та 9-а, з метою виконання судового рішення, а саме знесення об`єктів самочинного будівництва, не вдалося здійснити дії щодо виконання рішення, оскільки біля об`єктів самочинного будівництва перебувають транспортні засоби.

Згідно з положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Як зазначено у статті 30 Конституції України, статті 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Частиною першою статті 439 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Рішення суду про проникнення до володіння боржника має бути вмотивоване.

Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Матеріали справи не містять доказів про те, що боржник був обізнаний про намір приватного виконавця виконавчого округу Київської області Літвиненка О.В. 19 березня 2025 року вчинити примусові дії щодо знесення об`єктів самочинного будівництва на виконання судових рішень, а також вручення боржнику вимог про надання йому доступу до володіння боржника за адресою об`єктів, що підлягають знесенню.

Відсутній у матеріалах справи і акт приватного виконавця щодо подій, які відбувалися 19 березня 2025 року під час виїзду приватного виконавця до місця виконання рішення суду.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, тоді як у прохальній частині подання приватний виконавець просить надати дозвіл на примусове проникнення до земельних ділянок з метою знесення розташованих на них об`єктів нерухомості на виконання судових рішень у межах виконавчих проваджень № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1.

Встановивши, що приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Літвиненко О.В. не надано суду належних доказів ухилення боржника від перешкоджанню ним у здійсненні виконавчих дій, суд першої інстанції, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця про надання дозволу на примусове проникнення до володіння боржника - фізичної особи ОСОБА_1 у межах виконавчих проваджень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги про те, що суд постановив ухвалу без надання належної оцінки обставинам справи та наданим доказам, які беззаперечно підтверджують факт вчинення боржником дій, які перешкоджають виконанню судових рішень, а саме перегороджено особистими транспортними засобами під`їзд до земельних ділянок, що унеможливлює під`їзд техніки для виконання робіт по знесенню збудованих об`єктів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд надав належну оцінку наявним у справі доказам, на підставі яких встановив обставини справи, та вірно вказав на відсутність доказів перешкоджанню боржником у здійсненні виконавчих дій в частині примусового виконання судових рішень.

Аргументи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування ухвали у дані справі, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Літвиненка Олексія Вікторовича залишити без задоволення.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: