ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року

м. Харків

справа №635/7017/19

провадження № 22-ц/818/1733/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати потерпілому, -

апеляційною скаргою Моторно (транспортного) страхового бюро України на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 30 грудня 2024 року, постановлене суддею Бондаренком І.Е.,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 грудня 2024 року відмовлено у видачі виконавчого документа.

В апеляційній скарзі Моторно (транспортне) страхове бюро України просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вказує, що при постановленні оскаржуваної ухвали, суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, а саме не досліджено всі подані документи та відповіді отримані від державної виконавчої служби. Суд першої інстанції не звернув уваги на практику Європейського суду.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу суду про відмову у видачу виконавчого листа та поновлення строку, суд першої інстанції виходив із того, що суд не має змоги перевірити чи не сплив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання. Також суд позбавлений можливості за власною ініціативою витребувати та перевіряти докази.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2020 року позовні вимоги Моторно (транспортного) страхового бюро України задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 витрати, пов`язані із здійсненням регламентної виплати потерпілому у розмірі 27 938,77 грн., витрати, понесені на проведення дослідження КТЗ та збір документів у розмірі 734,20 грн., а також судового збору у розмірі 1 921,00грн.

За заявою МТСБУ 10.08.2020 року на виконання рішення суду було видано два виконавчі листи.

08.09.2020 року Харківським ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного МУМЮ було відкрито виконавчі провадження №62972785 та №62972437 з примусового виконання виконавчого листа №635/7017/19.

У ході проведення примусового виконання рішення суду, після перевірки майнового стану боржника, 18.05.2021 року по виконавчому провадженню №62972437 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Також у ході проведення примусового виконання рішення суду, після перевірки майнового стану боржника,17.08.2022 року по виконавчому провадженню N?62972785 державним виконавцемвинесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Звертаючись до суду із заявою, МТСБУ наголошувало, що копії постанов про повернення виконавчих документів стягувачу N?62972437 із оригіналами виконавчих листів N?635/7017/19 не отримувало.

За неодноразовими зверненнями МТСБУ від Харківського ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного Міжрайонного управління Міністерства Юстиції отримано відповідь N?96434 від 08.10.2024р., та відповідь N?101092 від 28.10.2024р. про те, що згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень державним виконавцем винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу N?62972437 та N?62972785, їх копії разом із оригіналами виконавчих листів N?635/7017/19 направлено стягувачу, але надати докази їх відправлення стягувачу виявилось неможливим у зв?язку із знищенням даного виконавчого провадження.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з частинами 1, 2 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

У частинах 1, 3 статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Пунктом 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Отже, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 квітня 2019 року у справі № 2-1118/09 та від 30 січня 2020 року у справі № 405/12449/13-ц.

Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

Наведене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2019 року у справі № 2-1316/285/11.

В той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого документа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Відповідно до частини 5 статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина 5 статті 12 Закону № 1404-VIII).

За загальним правилом, після повернення виконавчого документа стягувачу постановою державного виконавця від 18 травня 2021 року він мав бути пред`явлений до виконання у строк до 18 травня 2024 року, а інший виконавчий документ повернуто 17.08.2022 року, тобто строк для пред`явлення до 17.08.2025.

Водночас 26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII доповнено пунктом 102, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, визначені Законом № 1404-VIII строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Воєнний стан, запроваджений в Україні 24 лютого 2024 року наразі, не припинено та не скасовано.

Заявником не пропущено строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки з урахуванням перехідних положень ЦПК визначені Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Висновок суду щодо неможливості визначити, чи не пропущений строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не відповідає вимогам закону.

Посилання суду, що дане питання вирішується шляхом оскарження дій державного виконавця суперечить процесуальному закону.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду про відмову у видачі дубліката виконавчого листа у справі підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 30 грудня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 11 червня 2025 року.