Справа № 524/4306/25
Провадження №2/524/4049/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2025 року

Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:

Головуючого судді Ковальчук Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Воблікової І. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Пінчук Ю. В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 26209,28 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 22 серпня 2024 року на перехресті вулиць Європейська та бульвару Автокразівський у місті Кременчуці ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки та дорожніх знаків, скоїв зіткнення з транспортним засобом «Daewoo Tico» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого останній отримав механічні ушкодження, а власнику цього авто ОСОБА_1 завдано матеріальних збитків. Учасники цієї дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) склали повідомлення про ДТП від 22 серпня 2024 року, згідно з яким водій ОСОБА_2 визнав свою вину у скоєнні цієї ДТП у повному обсязі. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ПАТ «Страхова група ТАС», яке перерахувало ОСОБА_1 19037,85 грн страхового відшкодування. Ця сума була визначена з урахуванням вартості автомобіля «Daewoo Tico» д.н.з. НОМЕР_2 , яка за висновками Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 71657 від 02 вересня 2024 року становить 34130,61 грн, та вартості цього автомобіля в пошкодженому стані, яка згідно зі Звітом про вартість пошкодженого транспортного засобу № 71660 від 09 вересня 2024 року становить 15092,76 грн (34130,61-15092,76=19037,85). При цьому вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля згідно зі Звітом про визначення вартості матеріального збитку № 71657 від 02 вересня 2024 року становить 40093,05 грн. Позивач, посилаючись на те, що виплачена страховою компанією сума не покриває завданих йому збитків, просить стягнути з відповідача різницю між страховою виплатою (19037,85 грн) та визначеною висновком експерта від 29 листопада 2024 року № 199 сумою матеріальних збитків (45247,13 грн), яка становить 26209,28 грн.

Ухвалою від 21 квітня 2025 року суд прийняв позовну заяву, відкрив провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву, в яких, посилаючись на положення статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить відмовити у задоволенні позову, оскільки автомобіль «Daewoo Tico» після ДТП вважається фізично знищеним, тому позивач має право на відшкодування лише майнової шкоди у вигляді різниці між вартістю автомобіля до та після ДТП, яка і була йому виплачена страховою компанією.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити, виходячи з викладених у позові мотивів.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення заявлених у справі позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві; заяву про передання автомобіля позивача не заявлено.

Заслухавши сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Частиною першою статті 18 Закону України від 21 травня 2024 року № 3720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 3720-IX) встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.

Згідно з частинами першою, другою статті 28 Закону № 3720-IX транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхова (регламентна) виплата розраховується як сума: матеріальних збитків, що визначаються як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України. У разі досягнення згоди між потерпілою особою та страховиком (МТСБУ) щодо відчуження потерпілою особою на користь страховика (МТСБУ) знищеного транспортного засобу страхова (регламентна) виплата розраховується як сума: ринкової вартості транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України.

Обставини ДТП, складення сторонами повідомлення про ДТП, визнання вини відповідачем та виплату позивачу страховою компанією 19037,85 грн сторони не оспорюють. Спірним питанням у цій справі є наявність підстав для стягнення з винуватця ДТП різниці між страховою виплатою та сумою матеріальних збитків, визначених експертом.

Так, за висновком експерта ОСОБА_4 , складеного 29 листопада 2024 року за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, вартість матеріального збитку власнику транспортного засобу «Daewoo Tico» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження в ДТП, яка сталася 22 серпня 2024 року, дорівнює вартості автомобіля на момент ДТП та складає 45247,13 грн.

З відповіді ПАТ «Страхова група ТАС» убачається, що сума страхового відшкодування внаслідок ДТП, що мала місце 22 серпня 2024 року за участю автомобіля «Daewoo Tico» д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , становить 19037,85 грн.

У статті 22 ЦК України визначено, зокрема, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме , шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Ураховуючи наведене, суд критично оцінює посилання відповідача на положення Закону № 3720-IX як підставу для відмови у позові, оскільки цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і не стосується обсягу цивільно-правової відповідальності винної особи.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що вимога ОСОБА_1 про стягнення на його користь з ОСОБА_2 26209,28 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, підлягає задоволенню.

При цьому суд враховує, що зауважень щодо визначеної експертом суми збитків відповідач та його представник не заявили, іншого розрахунку такої суми не надали.

На виконання вимог пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1211,20 грн сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 141, 142, 178, 247, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 26209 (двадцять шість тисяч двісті девять) грн 28 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Т. М. Ковальчук