Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2025 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Маслак В.П.

за участю секретаря судового засідання Годлюк А.В.,

представника позивача Столітнього М.М.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» у грудні 2023р. звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в загальному розмірі 34408,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 08.06.2021р. між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 4284996 про надання споживчого кредиту. Вказаний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 11000,00 грн.; строк кредиту 22 дня; дата повернення кредиту 30.06.2021р.

ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем виконала та надало йому кредит в сумі 11000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача № НОМЕР_1 .

У подальшому, 29.06.2021р., 21.07.2021р. та 12.08.2021р. відповідачем було здійснено оплату в розмір нарахованих процентів на рахунок Кредитора, у зв`язку з чим відбулось продовження строку кредиту ще на 22 дня зі стандартною процентною ставкою 1,90% у день. Надалі відповідач оплати за Кредитним договором не здійснював.

Між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК« ФІНТРАСТ УКРАЇНА» 03.05.2022р. було укладено Договір факторингу № 03-05/2022, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.

Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту, зазначену при укладенні Кредитного договору, відповідного повідомлення.

Станом на 18.12.2023р. заборгованість відповідача по Кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 34408,00 грн, з яких: 11000,00 грн - тіло кредиту; 23408,00 грн. - нараховані проценти.

У відзиві від 01.03.2024р. ОСОБА_1 вказала, що доказів на підтвердження того, що між нею та позивачем укладено договір № 4284996 суду не надано. Приєднаний до матеріалів справи договір не містить підписів сторін та доказів на підтвердження підписання такого шляхом онлайн заповнення. Також, відповідачка стверджує, що відсутні будь які докази на підтвердження перерахування відповідачем коштів. Враховуючи зазначене ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

На адресу суду 08.03.2024р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що договір № 4284996 укладено між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 08.06.2021р. за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № НОМЕР_1 . Сума заборгованості за Договором розрахована у відповідності до картки обліку договору від ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА. Як первісний Кредитор, ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА здійснив розрахунок відповідно до умов договору. Враховуючи викладене, та оскільки нарахування процентів за користування кредитними коштами, виданими в рамках Кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов Кредитного договору, представник позивача просить вимоги позовної заяви задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви у повному обсязі. Вказав, що кредитний договір було автоперераховано ще на 90 днів, відповідно до п. 4.2.2. договору. Строк договору до 30.06.2021р., проте ОСОБА_1 здійснила часткову оплату 29.06.2021р. у зв`язку із чим договір було пролонговано. Друга пролонгація відбулась 21.07.2021р. по 12.08.2021р., у зв`язку із частковою оплатою відсотків. Третя пролонгація з 12.08.2021р. до 03.09.2021р. Однак 03.09.2021р. відповідачка нічого не сплатила, тому відбулась автопролонгація на 90 днів, згідно договору. Остання дата кредитування до 02.12.2021р. В подальшому нарахування відсотків первісний кредитор не здійснював.

Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явились, повідомлені про дату та місце розгляду справи належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, судом встановлено, що 08.06.2021р. між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 4284996 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого: сума кредиту (загальний розмір) складає 11000,00 грн.; строк кредиту 22 дня, тип процентної ставки фіксована; стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день, знижена процентна ставка 1,425 % в день. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору (п. 1.4. Кредитного договору) (а.с. 14-18).

Згідно паспорту споживчого кредиту, який підписано ОСОБА_1 електронним підписом від 08.06.2021р., вона була ознайомлена з істотними положеннями отримання кредиту (а.с. 11-13).

Відповідач підписав договір, паспорт споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора С252950) отже погодився на такі умови.

Відповідно до довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 16.05.2022р. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало їй кредит в сумі 11000,00 грн. шляхом зарахування 08.06.2021р. кредитних коштів на платіжну карту № НОМЕР_1 (а.с. 47-48).

На виконання ухвали суду АТ «Державний ощадний банк України» повідомив суд, що на ім`я ОСОБА_1 в установі АТ «Ощадбанк» відкрито банківський рахунок, який обслуговується за допомогою банківської платіжної карти НОМЕР_1 , на яку 08.06.2021р. зараховано грошові кошти сумі 11000,00 грн (а.с. 180).

З карти обліку Договору №4284996 від 08.06.2021р. (розрахунку заборгованості) ОСОБА_1 здійснювались часткові оплати на рахунок кредитора, а саме: 29.06.2021р. відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора на суму 3448,50 грн., 21.07.2021р. на суму 4598,00 грн., 12.08.2021р. на суму 4598,00 грн. (а.с. 19-27).

Між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК« ФІНТРАСТ УКРАЇНА» 03.05.2022р. укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до умов якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором (а.с. 42-46).

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача ОСОБА_1 шляхом направлення на електронну пошту останньої, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення (а.с. 29).

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_1 не виконала належним чином свої зобов`язання за договором кредиту, допустивши заборгованість, що порушує права позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит, тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відносно вимоги позивача щодо стягнення за ОСОБА_1 інфляційних збитків та 3 % річних.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст.625 ЦК України нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти та індекс інфляції, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто, це є гарантією для кредитора у вигляді настання певних негативних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним узятих за договором зобов`язань.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та індексу інфляції не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Судом встановлено, що відповідач порушив строки оплати грошових коштів, а тому існують обґрунтовані підстави для стягнення на користь позивача на підставі ст.625 ЦК України інфляційних втрат.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція (частина 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Згідно розрахунку позивача сума інфляційних збитків за час прострочення виконання грошового зобов`язання в період з 12.2021р. по 23.02.2022р. становить 1105,97 грн., а загальна сума 3 % річних складає 231,90 грн.

Суд приймає до уваги розрахунки, надані позивачем, та вважає їх обґрунтованими, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну допомогу у розмірі 10000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були понесені фактично, а їхній розмір є обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (Див. рішення «Лавентс проти Латвії» («Affaire Lavents c. Lettonie»), заява №58442/00 § 154).

З матеріалів справи встановлено, що між ТОВ «ФК« ФІНТРАСТ УКРАЇНА» та адвокатом Столітній М.М. було укладено Договір про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10.07.2023р. (а.с. 40-41).

Відповідно до звіту про надання правової допомоги, рахунку на оплату по замовленню №1670/18/12 від 18.12.2023р. та платіжної інструкції в національній валюті від 19.12.2023р. № 2174, загальна вартість за послуги з надання правової допомоги наданої адвокатом під час підготовки на направлення позову про стягнення заборгованості становить 10000,00 (а.с. 28, 58, 59).

За змістом частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, складності справи та виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Разом з тим, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 147,20 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 610, 625, 626, 628, 629, 631, 638, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 137, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 273, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» суму заборгованості в розмірі 34408 (тридцять чотири тисячi чотириста вiсiм гривень 00 копiйок), інфляційні втрати - 1105,97 грн. (одна тисяча сто п`ять гривень 97 копiйок), три відсотки річних - 231,90 грн. (двiстi тридцять одна гривня 90 копiйок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» сплачений судовий збір у розмірі 2 147,20 (дві тисячі сто сорок сім гривень 20 копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 (три тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Головуючий суддя В. П. Маслак