ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м.Суми

Справа №591/7156/24

Номер провадження 22-ц/816/670/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Турченком Сергієм Петровичем,

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2024 року у складі судді Ніколаєнко О.О., постановленої в м. Суми, повне судове рішення складено 20 вересня 2024 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Бурбика Тамара Анатоліївна, про визнання застави припиненою, припинення заборони на відчуження майна,

у с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати припиненою заставу (іпотеку) нежитлового приміщення (виробничий корпус) загальною площею 520,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 уд. 1. складові частини: виробничий корпус «Б», площею 275 кв.м., виробничий корпус «В», площею 245,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1, як забезпечення виконання зобов`язання за договором позики від 15 грудня 2017 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбикою Т.А. за № в реєстрі 4481; припинити заборону на відчуження нежитлового приміщення (виробничий корпус) загальною площею 520,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 уд.1, складові частини: виробничий корпус «Б», площею 275 кв.м., виробничий корпус «В», площею 245,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1, що належить ОСОБА_1 , за договором позики від 15 грудня 2017 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбикою Т.А. за № в реєстрі 4481, яку зареєстровано в реєстрі за № 9, запис про обтяження в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно №23970679 від 15 грудня 2017 року.

20 серпня 2024 року від відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України у зв`язку із перебуванням відповідача на військовій службі та залученням його до виконання бойових завдань.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2024 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання застави припиненою, припинення заборони на відчуження майна зупинено до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Турченко С.П., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити дану справу до вказаного суду для продовження її розгляду.

У доводах апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги довідку військової частини НОМЕР_1 від 09 серпня 2024 року, вих. №584, як належний доказ перебування відповідача на військовій службі у складі Збройних Сил України або інших утворень відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучення до проведення антитерористичної операції, яка не встановлює відповідних обставин. Звертає увагу на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі №466/8799/22, від 19 червня 2024 року у справі №490/1923/23.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно посилався на постанову Верховного Суду від 17 липня 2024 року у справі №439/1518/23, адже у зазначені судові справі була надана довідка в якій зазначено, що особа у складі підрозділу приймає безпосередню участь у бойових діях, тоді як у наданій відповідачем довідці інформація про його участь у бойових діях відсутня.

Зазначає також про те, що судом першої інстанції не було наведено мотивів відхилення доводів представника позивача, вказаних у запереченні проти клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Звертає увагу на те, що перебування на військовій службі у Збройних Силах України ОСОБА_2 використовує для зупинення провадження у справі де він є відповідачем, у той же час у справах, де він є позивачем, факт перебування на військовій службі не є перешкодою для розгляду відповідних справ.

ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, просить її залишити без змін, а доводи апеляційної скарги залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За змістом пункту 14 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За таких обставин розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції», заява № 12964/87, § 59).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства. Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Підстави, за наявності яких суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, передбачені статтею 251 ЦПК України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

За частинами 1 і 2 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Вимога щодо дотримання розумного строку розгляду справи спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту, а відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

Зупинення провадження у справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії.

Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи у стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі неодноразово строк дії воєнного часу продовжувався і не скасовано до теперішнього часу.

За приписами пункту 2 зазначеного Указу Президента військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встанови, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягами із наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 23 липня 2024 року №267 і від 06 серпня 2024 року №287, а також довідкою командира військової частини НОМЕР_1 (а.с. 66, 67, 72).

Конструкція пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України дає підстави для висновку, що визначена ним підстава зупинення провадження пов`язана не із самою обставиною введення воєнного стану, а з фактом перебування сторони у справі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

Ця норма має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

За такої умови підстава для зупинення провадження у справі вичерпується тоді, коли участь сторони у складі Збройних Сил України припиняється. Учасник справи може припинити участь у складі Збройних Сил України ще до припинення воєнного стану, якщо така можливість передбачена законодавством.

Наведене правове регулювання дозволяє дійти висновку, що норма п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України може бути застосована судами під час вирішення питання про зупинення провадження у справі у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналогічні висновки у подібних правовідносинах Верховний Суд виклав у постановах від 05 грудня 2024 року у справі № 285/7724/23 (провадження № 61-11221св24), від 19 грудня 2024 року у справі № 484/40/21 (провадження № 61-4547св23), від 14 лютого 2025 року у справі № 405/1261/24 (провадження № 61-15029св24).

Посилання заявника апеляційної на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі №466/8799/22 від 19 червня 2024 року у справі №490/1923/23 є безпідставним, зважаючи на те, що в даній справі відповідачем була надані належні докази перебування у лавах Збройних Сил України.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження участі ОСОБА_2 у бойових діях, колегія суддів звертає увагу на те, положення п. 2 ч. ст. 251 ЦПК України пов`язують виникнення у суду обов`язку зупинити провадження у справі саме з підстав перебування сторони чи третьої особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, а не залучення військовослужбовця до бойових дій.

Перебування у провадженні судів інших справ за позовом ОСОБА_2 , в яких він брав участь, як особисто, так і через представників, і ним не заявлялося клопотання про зупинення провадження у справі, не свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про існування правових підстав для зупинення провадження у справі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення клопотання про зупинення провадження у справі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Турченком Сергієм Петровичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов