Справа №465/7340/23 Головуючий у 1 інстанції:Мигаль Г.П.
Провадження №22-ц/811/2578/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м.Львова в складі судді Мигаль Г.П. від 01 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01 липня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 6267 (шість тисяч двісті шістдесят сім) гривень 28 коп., моральну шкоду у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 липня 2024 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що виходячи із висновків суду, обставини свідчать про наявність в діях відповідача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП. Таким чином, до процедури притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень та юридичних наслідків вчинення такого правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального процесу. Зазначає, що ОСОБА_1 вважається невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, допоки його вину не буде доведено в законному порядку і встановленому у постанові суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення. Звертає увагу, що в матеріалах справи наявна постанова Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.07.2023 року, якою провадження у справі щодо відповідача за ч.2 ст.154 КупАП було закрите у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що інших належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.154 КУпАп суду не надано. Вважає, що доказів витрат на суму 6727,28 грн. в матеріалах справи немає. З чеку №7708 від 31.05.2023 року, який було долучено позивачкою про здійснення банківського переказу не випливає суть послуги або продукту, за дання або придбання якого було здійснено переказ, у зв`язку із чим неможливо встановити належність такого доказу. Також позивачкою було долучено акти надання послуг (консультації психолога) №20 від 26.04.2023 року, №21 від 03.05.2023 року, №22 від 18.05.2023 року, №23 від 31.05.2023 року, однак із матеріалів справи вбачається, що оплата за надані послуги була здійснена лише 1 раз. Вважає, що природа суми 6267,28 грн. не є зрозумілою, а сама сума, як матеріальна шкода не є доведеною. Звертає увагу, що розмір моральної шкоди у розмірі 25000 грн. є завищеним та неспівмірний фактичним обставинам справи. Звертає увагу, що виходячи із обставин справи, ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, усталеної судової практики по аналогічних справах, а також у випадку, якби протиправна поведінка відповідача була доведена належними і допустимими доказами, то справедливий і розумний розмір відшкодування моральної шкоди становить не більше 7000 грн. Також, судом не враховано, що в даному випадку є можливим відновлення попереднього стану дитини та не взято до уваги відсутність погіршення здібностей потерпілого. Звертає увагу, що подаючи позовну заяву та в подальшому реалізуючи процесуальні права та обов`язки, ОСОБА_2 повинна була діяти як законний представник малолітньої дитини, тобто в позовній заяві зазначити про те, що вона законний представник позивача, а позивач її малолітній син, а не ОСОБА_2 як позивач. Вважає, що ОСОБА_2 фактично замістила малолітнього ОСОБА_3 та ототожнила порушення права малолітнього сина із порушенням своїх прав.

Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.7,8,189,196 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 141, 211, 223, 258-259, 263-265, 279, 354 ЦПК України та частково задовольняючи позов, виходив з того, що 24.04.2023 року син позивачки ОСОБА_3 зазнав нападу агресивної собаки, власником якої є ОСОБА_1 , яка почала кусати сина, в результаті чого завдала останньому кусані рани правого стегна, правої гомілки, чим завдано фізичних та душевних страждань, тому відповідач, повинен відшкодувати заподіяні матеріальну та моральну шкоду. З огляду на те, що вона є законним представником малолітнього ОСОБА_3 , з позовом звернулась в інтересах свого сина. На підтвердження вказаного факту позивачка надала копію виписки із медичної картки стаціонарного хворого від 23.04.2023 року дитячого відділення ургентної хірургії КНП№1 "Територіальне Медичне Об`єднання м.Львова», вул. П. Орлика 4, згідно з якою у ОСОБА_3 встановили діагноз кусані рани правого стегна, правої гомілки, що підтверджуються медичною випискою, а також зробили хірургічну обробку ран під місцевим знеболенням, наклали стіпи, та зобов`язали до щоденних перев`язок в дитячого хірурга амбулаторно. Із довідки №5 Пустомитівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, від 03.05.2023 р. вбачається, що собака, яка належить відповідачу, і яка 23.04.2023 р. нанесла покус ОСОБА_3 , пройшла каринтування з 25.04.2023 року по 03.05.2023 року при Пустомитівській районній державній лікарні ветеринарної медицини і визнана клінічно здорова. Клінічних ознак сказу не виявлено. Факт нанесення укусів ОСОБА_3 підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_3 відділення ургентної хірургії КГП «1ТМО м. Львова», в якому зазначено, що ОСОБА_3 отримав травму внаслідок укусу сусідського собаки 23.04.2023 року, консультаціями хірурга, хворого ОСОБА_3 в ДП «Веселка» від 25.04.2023, 26.04.2023, 01.05.2023, в яких зазначено, що в ОСОБА_3 множинні кусані рани правої нижньої кінцівки. Понесені матеріальні збитки підтверджуються актами наданих послуг психологом, ОСОБА_3 за № 20 від 26.04.2023, № 21 від 03.05.2023, №22 від 18.05.2023, № 23 від 31.05.2023, фіскальними чеками придбання ліків на лікування ОСОБА_3 в сумі 6267,28 гривень. Щодо покликань ОСОБА_1 про те, що стосовно долученого до матеріалів справи протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №783500, від 09.06.2023р. Пустомитівським районним судом Львівської області провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд звертає увагу, що до матеріалів справи долучено висновок службового розслідування щодо неналежного виконання службових обов`язків з боку інспектора сектору ювенальної превенції Львівського районного управління поліції № 2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_4 від 17.11.2023 року. Згідно з цим висновком за порушення службової дисципліни, зокрема вимог п.1,2 ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліції», п.пп.1.1 Наказу ГУНП у Львівській області № 1470 від 27.04.2023 року «Про покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування» ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ст. 256 КУпАП, а саме невжиття вичерпних заходів для забезпечення належної кваліфікації адміністративного правопорушення, що призвело до уникнення притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відповідною статтею КУпАП, та застосовано до інспектора сектору ювенальної превенції ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області капітана поліції Лозинську Н.А. дисциплінарне стягнення у виді зауваження. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, пояснення свідків, заперечення відповідача, оцінивши докази, суд дійшов до висновку, що внаслідок протиправної поведінки відповідача ОСОБА_1 , який є власником собаки, про що він сам не заперечив, що виразилось у порушенні ним вимог ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», а саме: залишенні тварини без нагляду у місцях загального користування, без намордника та повідка, не забезпечив безпеку оточуючих на дорозі загального користування від заподіяння шкоди його собакою, що призвело до нападу собаки та покусів малолітнього ОСОБА_3 , заподіяння йому моральної шкоди та заподіяння матеріальної шкоди позивачці у виді витрат на лікування, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню. А саме з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 підлягає стягненню матеріальна шкода в повному обсязі в сумі 6267,28 грн., понесених за надання психологічної допомоги та витрат пов`язаних з лікуванням малолітнього ОСОБА_3 . Щодо стягнення моральної шкоди, суд погодився з доводами позивачки, що малолітній ОСОБА_3 зазнав моральних страждань, які виражені у фізичному болі, завданому покусами собаки, тривалому лікуванні, порушенні нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з неможливістю відвідування гуртків, звільнення від занять фізкультурою, наявності страху виходити гуляти, на власному подвір`ї, в парку. Враховуючи завдані моральні страждання малолітньому ОСОБА_3 , виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважав за необхідне стягнути моральну шкоду в розмірі 25 000 тисяч гривень. В іншій частині вимог відмовити. Усі інші аргументи відповідача не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги таких висновків суду не спростовують.

У вересні 2023 року ОСОБА_2 (в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , що було окремо уточнено судом першої інстанції в судовому засіданні) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, у якому просила:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 6267, 28 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 60000 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 783500 від 09 червня 2023 року, суддею Пустомитівського районного суду Львівської області Мусієвським В.С. провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. З огляду на наявність інформації про спричинення шкоди здоров`ю потерпілому, позивачем подана скарга в органи прокуратури на неправомірні дії працівників поліції. В довідці №5 Пустомитівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, від 03.05.2023 року зазначено: що собака, яка належить відповідачу, і яка 23.04.2023 року нанесла покус ОСОБА_3 , пройшла каринтування з 25.04.2023 року по 03.05.2023 року при Пустомитівській районній державній лікарні ветеринарної медицини і визнана клінічно здорова. Клінічних ознак сказу не виявлено. Відповідачем була проведено в даній лікарні вакцинування від сказу та підписом підтверджено, що це саме його собака, по кличці Джулька. В поясненнях, наданих працівникам поліції, від 09.06.2023 р. відповідач зазначив, що в нього на утриманні знаходиться безпородна стерилізована, щеплена собака на кличку "Джулька", якій приблизно 10 років, 23.04.2023 року собака сиділа на сходах. Вона різко зірвалась і побігла на дорогу, дитина виїхала вперед і собака вкусила за ногу. Як результат, було витрачено багато часу на медичну допомогу до лікаря 25.04.2023, 26.04.2023 та 01.05.2023 в дитячій поліклініці "Веселка". Окрім лікування прокусів собаки, дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазнав важкої психологічної травми. 26.04.2023 р., 03.05.2023 р., 18.05.2023 р. та 31.05.2023 р. звертались за консультацією до психолога. Лікарем ОСОБА_5 , на підставі довідки, від 24.04.2023 року, ОСОБА_6 було на 1 місяць звільнено від занять з фізкультури. Згідно з довідкою, виданою ТзОВ "Школа вільних та небайдужих", від 13.09.2023 р., ОСОБА_3 , який є учнем ТзОВ "Школа вільних та небайдужих" дійсно не відвідував уроків фізичної культури та плавання у період 24 квітня 2023 року по 30 травня 2023 року: Матеріальна шкода заподіяна на суму 6267 грн. 28 коп. Після нападу собаки дитина була дуже наляканою, рани кровили та боліли. Відтак батько був змушений нести ОСОБА_6 на руках додому (близько 250-300м). Відразу по цьому, вони сіли в авто та поїхали до цілодобового міського травмпункту №2 по адресу: м.Львів вул. Навроцького, буд. 23 за медичною допомогою. Там дитині промили рани і перенаправили до дитячого відділення ургентної хірургії КНП№1 "Територіальне Медичне Об`єднання м.Львова», вул. П. Орлика 4, де встановили діагноз: кусані рани правого стегна, правої гомілки, що підтверджуються медичною випискою, а також зробили хірургічну обробку ран під місцевим знеболенням, та зобов`язали до щоденних перев`язок в дитячого хірурга амбулаторно. Окрім того дитина отримала страх до собак досі боїться вийти сама на власне подвір`я, відмовляється гуляти в парку. Щоб допомогти йому подолати цей страх змушені і надалі відвідувати дитячого психолога. З огляду на зазначене, просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 6267 грн. 28 коп. та моральну шкоду у розмірі 60 000 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 180 ЦК України, тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Згідно до ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», Особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана:

забезпечити домашній тварині необхідні умови, що відповідають її біологічним, видовим та індивідуальним особливостям, відповідно до вимог цього Закону;

дотримуватися санітарно-гігієнічних норм експлуатації жилого приміщення, де утримується домашня тварина (місце постійного утримання), та норм співжиття.

Правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.

Особи, які утримують домашніх тварин, мають право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх).

Супроводжувати домашню тварину може особа, яка досягла 14-річного віку.

Особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; безпеку супроводжуваної домашньої тварини; безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою; наявність повідка для здійснення вигулу собак та інших домашніх тварин, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людини, поза місцем постійного утримання таких тварин, а також намордника на собаках порід, що включені до Переліку небезпечних порід собак, що затверджується Кабінетом Міністрів України; наявність на домашній тварині нашийника з ідентифікуючими позначками.

При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Дозволяється утримувати: домашніх тварин - у квартирах, де проживає кілька сімей, - лише за письмовою згодою всіх мешканців квартири. При цьому не дозволяється утримувати домашніх тварин у місцях загального користування; домашніх тварин - у "зоокутках" дитячих, освітніх, наукових, санаторно-курортних і оздоровчих закладів - з дозволу відповідного органу за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ветеринарної медицини; домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї; домашніх тварин - юридичними особами: для охорони - в обладнаних приміщеннях або на прив`язі; для дослідної мети - у вольєрах, біологічних клініках (віваріях) або в розплідниках; собак - без повідків і намордників під час оперативного використання правоохоронними органами, собак спеціального призначення, а також собак під час муштри, на полюванні, на навчально-дресирувальних майданчиках.

Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Частиною четвертою статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Окремо згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Крім цього, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вина заподіювача шкоди.

Зважаючи на наведене при вирішенні спору про стягнення шкоди суду слід встановити: 1. наявність заподіяної позивачу (позивачам) шкоди; 2. протиправність діяння відповідача (відповідачів); 3. наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача (відповідачів); а також 4. вину заподіювача (заподіювачів) шкоди.

При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого від 23.04.2023 року дитячого відділення ургентної хірургії КНП№1 "Територіальне Медичне Об`єднання м.Львова», у ОСОБА_3 встановили діагноз кусані рани правого стегна, правої гомілки, що підтверджуються медичною випискою, а також зробили хірургічну обробку ран під місцевим знеболенням, наклали стіпи, та зобов`язали до щоденних перев`язок в дитячого хірурга амбулаторно.

Із довідки №5 Пустомитівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, від 03.05.2023 р. вбачається, що собака, яка належить відповідачу, і яка 23.04.2023р. нанесла покус ОСОБА_3 , пройшла каринтування з 25.04.2023 року по 03.05.2023 року при Пустомитівській районній державній лікарні ветеринарної медицини і визнана клінічно здорова. Клінічних ознак сказу не виявлено.

Факт нанесення укусів ОСОБА_3 підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_3 відділення ургентної хірургії КГП «1ТМО м. Львова», в якому зазначено, що ОСОБА_3 отримав травму внаслідок укусу сусідського собаки 23.04.2023 року, консультаціями хірурга, хворого ОСОБА_3 в ДП «Веселка» від 25.04.2023, 26.04.2023, 01.05.2023р., в яких зазначено, що в ОСОБА_3 множинні кусані рани правої нижньої кінцівки.

Понесені матеріальні збитки підтверджуються актами наданих послуг психологом, ОСОБА_3 за № 20 від 26.04.2023р., № 21 від 03.05.2023 р., №22 від 18.05.2023 р., № 23 від 31.05.2023 р., фіскальними чеками придбання ліків на лікування ОСОБА_3 в сумі 6267,28 гривень.

Постановою Пустомитівського районного суду від 04 липня 2023 року (справа №450/2930/23) закрито провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.154 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях.

Відповідно висновку службового розслідування щодо неналежного виконання службових обов`язків з боку інспектора сектору ювенальної превенції Львівського районного управління поліції № 2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_4 від 17.11.2023 року, за порушення службової дисципліни, зокрема вимог п.1,2 ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліції», п.пп.1.1 Наказу ГУНП у Львівській області № 1470 від 27.04.2023 року «Про покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування» ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ст. 256 КУпАП, а саме невжиття вичерпних заходів для забезпечення належної кваліфікації адміністративного правопорушення, що призвело до уникнення притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відповідною статтею КУпАП, та застосовано до інспектора сектору ювенальної превенції ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_4 дисциплінарне стягнення у виді зауваження.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт протиправної поведінки ОСОБА_1 , який є власником собаки, що виразилось у порушенні ним вимог ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», а саме: залишенні тварини без нагляду у місцях загального користування, без намордника та повідка, не забезпеченні безпеки оточуючих на дорозі загального користування від заподіяння шкоди його собакою, що призвело до нападу собаки та покусів малолітнього ОСОБА_3 , відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягали частковому задоволенню та підставно задоволені частково судом першої інстанції.

Вирішуючи спір, суд правильно визначив розмір відшкодування матеріальної шкоди, розмір якої підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, а також правильно визначив розмір моральної шкоди, виходячи з глибини моральних та душевних страждань ОСОБА_3 , тривалості цих страждань, глибини пережитих страждань від больових відчуттів, пережитий стрес, рівень порушення звичайного ритму життя, час для відновлення психоемоційного стану та загоєння тілесних пошкоджень, характер та тяжкість змін у його житті, тощо.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір компенсації матеріальної і моральної шкоди є виваженим, справедливим, таким, що відповідає перенесеним ОСОБА_3 стражданням через шкоду заподіяну твариною та зміну у звичайних життєвих стосунках та не вбачає підстав для зміни таких висновків.

Аналогічно суд правильно визначив і розмір витрат на правничу допомогу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 01 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повн ий текст постанови складено 19 червня 2025 року.

Судді: Я.А. Левик

Н.П. Крайник

М.М. Шандра