ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 червня 2025 року

м. Харків

справа № 610/399/23

провадження № 22-ц/818/1124/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря - Сізонової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за апеляційною скаргою Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2024 року, постановлене під головуванням судді Стригуненко В.М., -

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року Балаклійська міська військова адміністрація Ізюмського району Харківської області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконання обов`язків щодо виховання та утримання дитини, передбачених сімейним законодавством і покладено на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

В апеляційній скарзі Балаклійська міська військова адміністрація Ізюмського району Харківської області просить скасувати рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2024 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції помилково не враховано висновок Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно доньки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, не враховано, що ОСОБА_1 свідомо, злісно та без будь-яких наявних причин нехтує своїми батьківськими обов`язками, не займається вихованням та матеріальним утриманням дитини, офіційно не працевлаштована, умов для належного проживання дитини не створила та перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з 2016 року, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідачки щодо її умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків та те, що інтереси дитини потребують позбавлення матері батьківських прав. Крім того, факт відібрання дитини є суттєвою перешкодою для виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав матері, яка не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не втратила інтерес до дитини та участі у її вихованні не відповідає інтересам дитини.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 8).

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 8 вбачається, що відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зроблені на підставі заяви матері, ОСОБА_1 (а.с. 9-10).

Рішенням Виконавчого комітету Таращанської міської ради № 227-VIII від 06 вересня 2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 11).

Рішенням Виконавчого комітету Таращанської міської ради № 239-VIII від 14 вересня 2022 року встановлено опіку над малолітньою дитиною, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Призначено ОСОБА_3 опікуном над дитиною, позбавленою батьківського піклування, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

З акту обстеження умов житлово-побутових умов сім`ї від 18 лютого 2016 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 від 18 лютого 2016 року, вбачається, що будинок, в якому зареєстровані та проживали мати ОСОБА_1 з дітьми, належить її померлій матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 цей будинок частково згорів, підлягає відновленню. На даний час ОСОБА_1 разом з дітьми проживала в кухні, яка придатна для проживання (а.с. 14).

З відповіді Балаклійського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області від 29 лютого 2016 року вбачається, що відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол за ст. 184 КУпАП та направлено на розгляд до Балаклійського районного суду Харківської області. З ОСОБА_1 проведено профілактичну бесіду, в якій наголошено про належне виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей (а.с. 15).

З відповіді Гусарівського ліцею Балаклійської міської ради Харківської області від 26 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_2 навчається в Гусарівському ліцеї з 13 лютого 2023 року. Зі слів ОСОБА_2 мати приїжджала її навідати. При випадковій зустрічі вчителя ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в с. Гусарівка, ОСОБА_5 повідомила, що вона є вчителем ОСОБА_2 . ОСОБА_1 поцікавилась як навчається її донька. У травні 2023 року ОСОБА_1 повідомила, що хоче повернути дитину (а.с. 16).

З відповіді Виконавчого комітету Гусарівського старостинського округу Балаклійської міської ради Харківської області від 27.06.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 фактично проживає без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Будинок в занедбаному стані, який їй не належить. Місце проживання може змінювати (а.с. 17).

З листа Комунального некомерційного підприємства Балаклійської міської ради Харківської області «Балаклійська клінічна багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» від 23.06.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-нарколога, за останні 5 років за медичною допомогою до вказаного лікаря не зверталась (а.с. 18).

З пояснень ОСОБА_1 від 22.03.2023 року вбачається, що вона знає, що її донька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під опікою у ОСОБА_6 , має бажання повернути дитину та зобов`язується зібрати документи для цього. (а.с. 19).

З пояснень ОСОБА_1 від 04.07.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , як внутрішньо переміщена особа, оскільки житло за місцем її реєстрації зруйновано.

З відповіді Виконавчого комітету Новогусарівського старостинського округу Балаклійської міської ради Харківської області від 01.07.2023 року вбачається, що сім`я ОСОБА_1 проживала на території Новогусарівського старостинського округу з листопада 2021 року до початку військової агресії рф (а.с. 21).

З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 25 листопада 2021 року вбачається, що комісією у складі ОСОБА_7 , директора гімназії, ОСОБА_8 , класного керівника 3 класу та ОСОБА_9 , старости Новогусарівського старостинського округу проведено обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в якому проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (співмешканець) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Перевіркою встановлено, зокрема, що умови для навчання та відпочинку дитини задовільні (а.с. 22).

З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 02 грудня 2021 року вбачається, що комісією у складі ОСОБА_7 , директора гімназії, ОСОБА_8 , класного керівника 3 класу та ОСОБА_9 , старости Новогусарівського старостинського округу проведено обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в якому проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_11 (співмешканець) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Перевіркою встановлено, зокрема, що мама виконала прохання та встановила шафу для одягу ОСОБА_12 і привела одяг дитини в належниц стан. Співмешканець змінив повністю вимикачі, розетки, привів піч у належний стан. Продуктами на перший час забезпечені, їжа приготована. Умови для навчання та відпочинку дитини задовільні (а.с. 23).

З акту обстеження умов проживання від 04 липня 2023 року вбачається, що головним спеціалістом сектору з питань усиновлення та розвитку сімейних форм виховання ССД БМР ХО Турченковою О.В., спеціалістом сектору з питань соціально-правового захисту дітей ССД БМР ХО Аксьоновою О.М., фахівцем із соціальної роботи центру соціальних служб БМР ХО Резнік В.С., проведення умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Встановлено, що ОСОБА_1 проживає одна. З її слів алкогольні напої вживає по святковим та вихідним дням, на даний час не працює. За наявною інформацією ССД БМР ХО перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2016 року. З ОСОБА_1 проведено бесіду щодо ведення здорового способу життя, недопущення зловживання алкогольними напоями та роз`яснено процедуру повернення дитини (а.с. 25).

З листа Центру соціальних служб Балаклійської міської ради Харківської області від 07 липня 2023 року вбачається, що фахівцем Центру спільно з представником служби у справах дітей Балаклійської міської ради Харківської області 22 березня 2023 року та 04 липня 2023 року було здійснено відвідування родини ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . В ході відвідування 22 березня 2023 року було з`ясовано що в помешканні не дотримуються санітарно-гігієнічні норми, а саме брудна підлога, немитий посуд. В шафі де зберігалися продукти харчування були гризуни, в кімнаті бігали собаки , не було облаштованого місця для розвитку дитини. В ході відвідування 04.07.2023 року було з`ясовано, що мати покращила побутові умови в помешканні, вимила підлогу та посуд, облаштувала місце для дитини. Наявні запаси круп, овочів (а.с. 26).

З висновку Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області від 20 липня 2023 року вбачається, що Балаклійська міська військова адміністрація Харківської області вважає доцільним позбавлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 37-40).

З довідки Комунального некомерційного підприємства Балаклійської міської ради Харківської області «Балаклійська клінічна багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» № 286 від 09 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на диспансерному обліку в КНП БМР ХО «БКБЛІЛ» з 2016 року. На даний момент перебуває в ремісії. Алкогольними напоями не зловживає (а.с. 90).

Як на підставу позовних вимог, Балаклійська міська військова адміністрація Ізюмського району Харківської області посилалась на те, що за час проживання на території Гусарівського старостинського округу Фоменко Олена Вікторівна неодноразово була помічена у стані алкогольного сп`яніння. Під час проживання дитини з матір`ю, ОСОБА_1 вживала спиртні напої, в кімнатах був безлад та сторонній неприємний запах, змінювала сумнівні компанії та співмешканців. Крім того, ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога, не працює, має мінливий дохід. Залишення дитини з матір`ю є небезпечним для морального та психологічного виховання дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 1 ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення змісту частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Подібний висновок викладено у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

Судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року).

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (див. постанову Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц).

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивачку.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 8).

Відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зроблені на підставі заяви матері, ОСОБА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Таращанської міської ради № 227-VIII від 06 вересня 2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 11).

Рішенням Виконавчого комітету Таращанської міської ради № 239-VIII від 14 вересня 2022 року встановлено опіку над малолітньою дитиною, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Призначено ОСОБА_3 опікуном над дитиною, позбавленою батьківського піклування, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача пояснила, що після початку військової агресії РФ село, де проживала відповідачка було окуповане. дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхала разом зі своїм рідним братом (старшим сином відповідачки) та його співмешканкою ОСОБА_3 у Київську область.

Під час окупації будинок, де жила відповідачка, був практично зруйнований. Наразі відповідачка свого житла не має, мешкає у будинку знайомих.

Матеріали справи не містять доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Сам факт проживання матері окремо від дитини, звернення із заявою про зарахування на навчання в закладі освіти від опікуна та невідвідування матір`ю шкільного закладу - не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 страждає на хронічний алкоголізм спростовуються наявною в матеріалах справи довідкою Комунального некомерційного підприємства Балаклійської міської ради Харківської області «Балаклійська клінічна багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» № 286 від 09 червня 2023 року зі змісту якої вбачається, зокрема, що ОСОБА_1 , алкогольними напоями не зловживає (а.с.90).

Доводи апелянта щодо того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано висновок Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області від 20 липня 2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав, ОСОБА_1 , відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегією суддів не приймаються до уваги, з огляду на таке.

Зі змісту висновку Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області від 20 липня 2023 року вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини Балаклійської міської ради Харківської області прийшла до висновку, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дитини: не бере участі у вихованні, утриманні та розвитку дитини. Позбавлення матері дитини батьківських прав відповідатиме інтересам малолітньої ОСОБА_12 . Балаклійська міська військова адміністрація Харківської області вважає доцільним позбавлення ОСОБА_1 відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Вищезазначений висновок Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Даний висновок не містить будь-яких даних, які, в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є правовою підставою для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості даного висновку.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача.

Доказів умисного ухилення відповідача від виховання доньки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріали справи не містять.

Проте неналежне виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків є підставою для попередження відповідчки про зміну ставлення до виховання дитини.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Проте відмова у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав не позбавляє позивача права на звернення до суду із таким позовом, якщо відповідач в подальшому не змінить свого ставлення до виховання дитини.

Висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 04.06.2025 року.