ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 296/10794/23

Провадження № 22-ц/820/1105/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 березня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що 24 липня 2008 року ОСОБА_1 на підставі відповідної заяви приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг із метою відкриття поточного рахунку та отримання споживчого кредиту. За договором про надання банківських послуг банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 41 000 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти в установлений строк. ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 17 вересня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 53 916 грн 28 коп., яка складається з 44 105 грн 54 коп. заборгованості за тілом кредиту та 9 810 грн 74 коп. заборгованості за простроченими відсотками.

За таких обставин АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 53 916 грн 28 коп. заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 березня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 53 916 грн 28 коп. заборгованості за кредитним договором і 2 684 грн судового збору.

Суд керувався тим, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути вказану заборгованість. Оскільки несанкціоноване списання кредитних коштів із карткового рахунку стало можливим по вині ОСОБА_1 , то вона має нести відповідальність за цими операціями.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що невстановлені особи списали з карткового рахунку ОСОБА_1 кредитні кошти, на які банк у подальшому нарахував проценти, внаслідок чого виникла вказана заборгованість. АТ КБ «Приватбанк» не довело, що ОСОБА_1 як володілець і користувач платіжної картки своїми діями чи бездіяльністю сприяла невстановленим особам незаконному використанню інформації, яка б дала змогу ініціювати платіжні операції з переказу кредитних коштів. У зв`язку з цим на ОСОБА_1 не може бути покладено виконання зобов`язання за кредитним договором. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не врахував правові позиції Верховного Суду, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував вимоги статті 614 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), статті 38 Закону України від 30 червня 2021 року №1591-IX «Про платіжні послуги» (далі Закон №1591-IX), неправильно витлумачив норми статей 526, 1048, 1054 ЦК України і не застосував приписи статті 81 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

24 липня 2008 року АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 підписали заяву позичальника №LVXRRX06460217, на підставі якої між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг.

26 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг з метою відкриття та обслуговування поточного рахунку, емісії та обслуговування платіжного інструмента, споживчого кредитування. У такий спосіб сторони уклали договір комплексного банківського обслуговування, складовою частиною якого є договір банківського рахунку та кредитний договір.

На виконання умов цього договору банк відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу за дебетово-кредитовою схемою, та видав їй платіжну картку. Для користування кредитним рахунком АТ КБ «Приватбанк» видало ОСОБА_1 платіжну картку № НОМЕР_1 «Універсальна».

ОСОБА_1 могла здійснювати керування банківськими рахунками через застосунок Приват24 із використанням дистанційних каналів зв`язку за фінансовим номером телефону.

3 січня 2022 року невстановлена особа шляхом доступу до банківського рахунку ОСОБА_1 здійснила чотири перекази з кредитної картки №500635 «Універсальна»: 17:31:10 964 грн 50 коп. (банк утримав комісію 38 грн 58 коп.), 17:31:57 23 538 грн (банк утримав комісію 941 грн 52 коп.), 17:32:56 13 640 грн (банк утримав комісію 545 грн 60 коп.), 17:35:23 1 004 грн 90 коп. (банк утримав комісію 40 грн 20 коп.). Переказані кошти були зараховані на картку невстановленого клієнта Акціонерного товариства «Таскомбанк».

Того ж дня ОСОБА_1 звернулася до органів національної поліції з заявою про викрадення кредитних коштів.

4 січня 2022 року місцевий відділок поліції вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про заволодіння невстановленою особою грошовими коштами з банківського рахунку ОСОБА_1 та відкрив кримінальне провадження №0000015 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України.

Станом на 17 вересня 2023 року банк обліковує за ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 53 916 грн 28 коп., із яких 44 105 грн 54 коп. неповернутий кредит, 9 810 грн 74 коп. нараховані проценти.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Із положень частини першої статті 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Частиною першою статті 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Як передбачено частиною двадцятою статті 38 Закону України від 30 червня 2021 року №1591-IX «Про платіжні послуги», користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

В силу Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року №705, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин:

- користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права (пункт 1 розділу VI);

- користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до витрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 11 розділу VI).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

При здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу. Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.

Такі правові висновки висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 4 жовтня 2024 року (справа №337/6010/23).

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 серпня 2023 року (справа №176/1445/22) зазначив, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

У цій же справі Верховний Суд зауважив, що враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Зібрані докази вказують на те, що 26 серпня 2020 року між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 був укладений договір комплексного банківського обслуговування шляхом приєднання відповідачки до запропонованих банком умов надання банківських послуг. При цьому ОСОБА_1 підписала запропоновану банком заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Тоді ж АТ КБ «Приватбанк» відкрило на ім`я ОСОБА_1 поточний банківський рахунок, а також оформило на ім`я ОСОБА_1 кредитну карту «Універсальна», яка використовувалася відповідачкою.

3 січня 2022 року невстановлена особа шляхом доступу до банківського рахунку ОСОБА_1 здійснила ряд переказів з кредитної картки №500635 «Універсальна» на суму 39 147 грн 40 коп., а банк утримав з кредитної картки відповідачки комісію на суму 1 565 грн 90 коп.

Із виписки по рахунку (а.с. 20-33) слідує, що на час цих переказів у відповідачки була відсутня заборгованість за кредитом і процентами.

Матеріали справи не містять достатніх даних щодо обставин, за яких невстановлена особа отримала доступ до кредитного рахунку ОСОБА_1 , натомість, як з`ясовано судом, платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем ОСОБА_1 і всупереч її волі. При цьому відповідачка негайно повідомила правоохоронні органи про викрадення кредитних коштів.

Водночас у справі відсутні належні та допустимі докази того, що відповідачка ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції від її імені, що свідчить про відсутність вини відповідачки у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Відтак, оскільки банком не доведено вчинення ОСОБА_1 як володільцем і користувачем платіжної картки дій чи бездіяльності, які сприяли невстановленій особі незаконному використанню інформації, що дала змогу ініціювати платіжні операції з переказу кредитних коштів, а також виникнення у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором до здійснення цих операцій, то апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Твердження банку про те, що саме дії ОСОБА_1 призвели до транзакцій по переказу коштів із кредитного рахунку, внаслідок чого відповідачка повинна нести відповідальність за кредитними зобов`язаннями, не відповідають фактичним обставинам справи та мають ознаки припущення.

Суд першої інстанції не врахував указаних обставин, а також правових норм, якими регулюються спірні правовідносини, та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову банку.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не з`ясував усі обставини та не застосував правильно норми чинного законодавства, а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

В позові АТ КБ «Приватбанк» слід відмовити.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В позові АТ КБ «Приватбанк» відмовлено, внаслідок чого понесені ним судові витрати не відшкодовуються.

Водночас АТ КБ «Приватбанк» повинно відшкодувати Шевчик- ОСОБА_3 обґрунтовано понесені нею витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 220 грн 80 коп.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат між сторонами змінити.

В позові Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 3 220 гривень 80 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

Т.В. Спірідонова

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Продан Б.Г.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27