№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9258/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Марфіна Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року, ухвалене в м. Києві у складі судді Марфіної Н.В., повний текст якого складений 24 лютого 2025 року, у справі № 755/21590/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У грудня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди. Зазначав, що в період 2014-2019 роки вони з ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання вони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з 2018 року ОСОБА_1 час від часу стала переховувати доньку від нього, що є грубим порушенням його прав як батька на спілкування з дитиною та її виховання. У 2020 році ОСОБА_1 виявила бажання не мешкати разом із ним та винайняла помешкання окремо, куди переїхала разом з дитиною, не повідомляючи йому адресу. З приводу порушення його прав він десятки разів звертався до поліції, служб у справах дітей та інших компетентних органів з відповідними скаргами та одночасно намагався вирішити з нею конфлікт особисто. Зокрема, він звертався і до відповідних органів про встановлення процедури медіації задля вирішення конфлікту, але це не призвело до жодних позитивних змін через маніпуляцію відповідачкою ситуацією. Згодом ОСОБА_1 звернулась до суду із позов щодо визначення місця проживання доньки разом з нею, а також стягнення аліментів, зазначивши, що він, нібито, не надавав коштів та зовсім не піклувався про дитину, що не відповідає дійсності. Водночас, ОСОБА_1 почала переховувати доньку від нього, через що він звернувся до органу опіки та піклування щодо встановлення порядку участі у вихованні дитини і в жовтні 2021 року отримав відповідне розпорядження. Втім, відповідачка фактично ігнорувала встановлений графік побачень з дитиною. У зв`язку з цим він почав збирати матеріали для звернення до суду, але даний процес затримало повномасштабне вторгнення на початку 2022 року. Йому багаторазово надходили дзвінки та повідомлення з погрозами, як від відповідачки, так і від її співмешканців. Також відповідачка могла виїхати з міста з дитиною без будь-якого попередження, всупереч встановленому графіку, із декількома невідомими чоловіками. У серпні 2021 року відповідачка зникла у невідомому напрямку разом з дитиною і не виходила на зв`язок протягом довгого часу, з приводу чого він звертався до поліції. Поліція встановила, що відповідачка і дитина на відпочинку у Донецькій області. Крім того, 4-річна донька скаржилась батьку на непристойні зауваження співмешканця її матері, з приводу чого він також звертався до служби у справах дітей та органів національної поліції України. У 2022 році він звернувся до суду з приводу усунення перешкод в побаченнях з дитиною та встановлення графіку побачень з нею. У відповідь відповідачка ще більше активізувалася у власних неправомірних діях, навіть організовуючи напади на нього. Він був змушений ініціювати відкриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 . У 2023 році Дніпровським районним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким визнано порушення відповідачкою графіка участі батька у вихованні дитини, а отже і визнані порушеними його права і права дитини на спільне проведення часу й вихований процес. Після того як рішення суду стосовно усунення перешкод у побаченнях з дитиною вступило в силу, відповідачка все одно доволі часто порушувала його права на спілкування з дитиною, з приводу чого він звертався із скаргами до служби в справах дітей, центру соціальних служб, поліції. Наприкінці лютого 2024 року відповідачка спровокувала ситуацію, внаслідок якої протягом понад 4 годин не забирала у нього доньку після проведених разом вихідних, водночас звернувшись до поліції зі скаргою про нібито викрадення та переховування ним дитини. Працівники поліції прибули на місце та встановили, що весь вечір він намагався зв`язатися з відповідачкою, декілька разів їй телефонував, писав повідомлення. У 2024 році відповідачка подала до нього позов про захист своєї честі, гідності і ділової репутації, в задоволенні якого було відмовлено. При цьому зазначив, що у нього з дочкою дуже хороші стосунки і вона завжди воліє проводити з ним час та абсолютно не розуміє причин такої поведінки власної матері. Дії відповідачки прямим чином порушують його права та права дитини на взаємне спілкування, нормальне виховання доньки, а також створюють вкрай стресову, психологічно тяжку ситуацію, яка позначається на фізичному, психологічному і моральному самопочутті. Також її вчинки прямо впливають на його працездатність, значно понижуючи її. Оскільки він хоче захистити себе і свою дитину у цій ситуації, то часто звертається до послуг юристів, що також є досить фінансово обтяжливим. Всі ці неправомірні та незаконні дії відповідачки через безкінечні юридичні складнощі, завдають прямого і вкрай сильного удару по його діяльності. Навіть програвши кілька судів відповідачка все одно не спиняється і шукає способи перегляду рішень, які вже набрали законної сили. Це все продовжується безперервно майже 5 років. Відповідачка перешкоджала його вільному спілкуванню з дитиною, в тому числі й засобами телефонного зв`язку, створювала умови, за яких дитина не могла таке спілкування підтримувати, зокрема, через зміну її адреси, дитячих садочків. З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 моральну шкоду, яку він оцінює в 200 000,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 300,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що вона жодного разу не притягувалась до будь-якого виду юридичної відповідальності. Пояснення правоохоронним органам вона надавала виключно як особа на яку вказав ОСОБА_2 . Постановою суду, на яку посилається позивач, її було звільнено від адміністративної відповідальності. Вважає, що ОСОБА_2 намагається стягнути з неї 200 000,00 грн. виключно через свої особисті життєві проблеми. Не маючи інвалідності, фізичних обмежень, будучи здоровою людиною ОСОБА_2 ніде офіційно не працює, має мінливий дохід, арештовані рахунки через борг по аліментам в сумі 231 782,01 грн., він матеріально не забезпечує дитину та не бажає цього робити. Саме через ці життєві проблеми, в яких ОСОБА_2 винен сам, а саме небажання матеріально забезпечувати дитину, він і несе збитки. Саме через небажання сплачувати аліменти, позивач офіційно не працевлаштовується, а лише звинувачує її у чиненні йому перешкод у працевлаштуванні. Також, ОСОБА_2 не було доведено належними і допустимими доказами невиконання нею рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2023 року у справі №755/12401/22, яким встановлено способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Дані про відновлення виконавчого провадження за вказаним рішенням відсутні. Відтак, у суду були відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів представника відповідачки, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Галич О.М. апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 61).

20 серпня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до директора Харківського бюро безоплатної правової допомоги, в якій просив посприяти в проведенні між ним та ОСОБА_1 медіації, оскільки мати дитини порушує права батька та дитини на спілкування, побачення тощо (а.с. 14).

Згідно талону-повідомлення від 30 серпня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів із заявою щодо невідомих йому осіб, які погрожують та не дають бачитись з дитиною (а.с. 29).

01 вересня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з заявою щодо захисту його батьківських прав та прав дитини, які постійно порушуються матір`ю дитини ОСОБА_1 , у тому числі щодо вчинення перешкод в спілкування батька з донькою (а.с. 26-27).

Згідно талону-повідомлення від 04 вересня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів із заявою стосовно того, що цивільна дружина ОСОБА_1 погрожує фізичною розправою та не дає бачитись з дитиною (а.с. 28).

Згідно талону-повідомлення від 12 вересня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів із заявою про те, що його колишня цивільна дружина ОСОБА_1 систематично перешкоджає йому в побаченнях з дитиною, переховує дитину (а.с. 16).

Згідно талону-повідомлення від 14 вересня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів із заявою про те, що ОСОБА_1 зі спільною донькою поїхала на якісь озера, не повідомила куди саме, дзвінки батька ігноруються. ОСОБА_2 повідомив, що ОСОБА_1 порушує його право на спілкування з дитиною, а тому просить вжити необхідних заходів (а.с. 54).

06 жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з заявою щодо систематичного маніпулювання ОСОБА_1 можливостями заявника бачитись з дитиною та виконувати свої батьківські обов`язки, а також про те, що ОСОБА_1 психологічно тисне на дитину і негативно впливає на її здоров`я (а.с. 52-53).

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №802 від 06 жовтня 2021 року встановлений порядок участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки шляхом спілкування: щовівторка тижня з 16.00 до 19.00; перша, третя субота місяця з 10.00 до 13.00; друга четверта неділя місяця з 15.00 до 18.00. Батько обов`язково забирає дитину з місця її постійного проживання та повертає до місця її постійного проживання після завершення зазначеного часу. Попереджено матір дитини, що перешкоджаючи зустрічам батька з малолітньою дочкою, вона порушує права дитини та батька (а.с. 67).

20 квітня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Львівського РУП №1 ГУ НП України у Львівській області з заявою про те, що йому не відоме місце перебування та стан здоров`я його дитини. На думку заявника, дитину вкрали і до цього причетна колишня цивільна дружина ОСОБА_1 , яка не дає йому можливості бачитись з дитиною (а.с. 22).

20 квітня 2022 року ОСОБА_2 надав пояснення ДОП СДОП ВП Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області про те, що його доньку викрадено, або її переховує ОСОБА_1 . Йому нічого не відомо про дитину, чим порушено його права. ОСОБА_1 не дає спілкуватись з донькою, всіляко цьому перешкоджає (а.с. 32-33).

03 травня 2022 року Львівське районне управління поліції №1 повідомило позивача, що його звернення стосовно можливих неправомірних дій ОСОБА_1 розглянуті, в ході перевірки встановлено, що донька позивача може проживати за адресою: АДРЕСА_1 . З метою обстеження умов проживання та підтвердження фактичного місця проживання направлено запит до служби у справах дітей розгляд звернень припинено (а.с. 66).

05 липня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Подільського УП ГУНП у м. Києві із заявою, що ОСОБА_1 не дає йому бачитись зі спільною дитиною, не виконує встановлений службою у справах дітей графік побачень батька з донькою (а.с. 21).

У своїх поясненнях начальнику Подільського УП ГУНП у м. Києві, датованих 18 липня 2022 року, позивач висловлював вдячність працівникам поліції за роботу в результаті якої він вперше за 3 місяці зміг побачити власну доньку, яку від нього постійно переховує її мати (а.с. 12).

Згідно заяви на адресу начальника Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 27 вересня 2022 року, ОСОБА_2 просив вжити заходів з приводу вчинення ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дитиною та встановити місце її проживання (а.с. 13).

09 жовтня 2022 року ОСОБА_2 надав пояснення інспектору сектору ювенальної превенції Дніпровського УП ГУНП у м. Києві про те, що 09 жовтня 2022 року він намагався на вулиці підійти до свої доньки, але теперішній чоловік ОСОБА_1 перегородив йому шлях та почав бити (а.с. 55). 10 жовтня 2022 року за повідомленням ОСОБА_2 зареєстроване кримінальне провадження №0002153 про те, що 09 жовтня 2022 року о 14:45, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , невстановлена особа нанесла йому тілесні ушкодження, чим завдала фізичного болю (а.с. 68).

05 листопада 2022 року ОСОБА_2 звернувся Дніпровського УП ГУНП у м. Києві з приводу незаконних дій його колишньої цивільної дружини ОСОБА_1 , яка систематично перешкоджає йому бачитись зі спільною дитиною (а.с. 11).

27 грудня 2022 року за скаргою позивача Дніпровським УП ГУНП у м. Києві зареєстроване кримінальне провадження №0002613, що невстановлена досудовим розслідуванням особа порушила недоторканість приватного життя, шляхом використання та поширення його конфіденційної інформації (а.с. 69).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2023 року у справі №755/12401/22 зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з їх спільною дитиною - донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 , у вихованні його малолітньої доньки у формі спілкування батька з малолітньою донькою, яку він має самостійно забирати з місця її проживання, без присутності при спілкуванні матері дитини: у літній період з 01 липня по 21 липня включно кожного року; у День народження батька ІНФОРМАЦІЯ_2 кожного року; у День народження дитини кожного парного року; у період зимових канікул: першу половину цих зимових канікул кожного парного року та другу половину цих канікул кожного непарного року; у період весняних та осінніх канікул: перші три дні кожного парного року та останні три дні кожного непарного року; кожну середу з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; кожен перший, третій та п`ятий тиждень місяця у п`ятницю з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; кожен другий та четвертий тиждень місяця з 18 год. 00 хв. п`ятниці до 17 год. 00 хв. неділі; у святкові дні, передбачені ст. 73 КЗпП України, а саме: 1 січня - Новий рік, 28 червня - День Конституції України, 24 серпня - День незалежності України кожного парного року; 8 травня - День пам`яті та перемоги над нацизмом у Другій світовій війні 1939-1945 років, 28 липня - День Української Державності, 14 жовтня - День захисників і захисниць України кожного непарного року (а.с. 34-51).

Під час розгляду вказаної справи було встановлено, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2023 року у справі №755/3/23 закрите провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідачки ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 184 КУпАП (невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини) на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу); постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2023 року у справі №755/4/23 закрите провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідачки за ч. 5 ст. 184 КУпАП (невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини) на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу); постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2023 року у справі №755/5/23 закрите провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідачки за ч. 5 ст. 184 КУпАП (невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини)на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу).

Отже, стосовно відповідачки було складено три протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 184 КУпАП (невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини), однак провадження у справах про адміністративні правопорушення були закриті на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу), що не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує фактичні дані викладені у протоколах про адміністративні правопорушення, а сторона відповідача під час розгляду справи не надала доказів на підтвердження відсутності обставин, подій та фактів, які були викладені у протоколах про адміністративні правопорушення.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.07.2023 року у справі №755/6897/23 звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 закрито (а.с. 157-159).

У вказаній постанові суд зазначив, що 04 квітня 2023 року о 16-00 годині, за адресою: ОСОБА_1 , будучи обізнаною про рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області «Про встановлення фізичним особам порядку участі у вихованні малолітніх дітей» від 06 жовтня 2021 року №802 (далі Рішення органу опіки та піклування), не виконала його, а саме не надала можливості ОСОБА_2 побачитися з їх спільною дочкою у визначений зазначеним Рішенням органу опіки та піклування спосіб та час, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 184 КУпАП». За встановлених фактичних обставин справи, судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст.184 КУпАП, оскільки факти її вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи. При цьому, обставин, які б спростовували дані, що містяться в матеріалах адміністративної справи, з урахуванням наявних у справі належних доказів, судом не встановлено. Суд прийшов до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.184 КУпАП - невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Постановою державного виконавця від 13 вересня 2023 року відкрите виконавче провадження № НОМЕР_1 на виконання виконавчого листа №755/12401/22 виданого 18.08.2023 року Дніпровським районним судом м. Києва щодо визначених судом способах участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною (а.с. 23-25).

Згідно листа Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.12.2023 року на адресу ОСОБА_2 , 14.12.2023 року спеціалістами служби з матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_1 проведено профілактично-роз`яснювальну роботу щодо дотримання нею прав дитини та ознайомлено її про відповідальність передбачену законодавством України в разі порушення прав малолітньої дитини. Зі слів ОСОБА_1 , батько завжди поінформований щодо стану здоров`я доньки та її потреб. 08.12.2023 року в день народження дитини батько мав можливість провести час з донькою. Також ОСОБА_1 зазначила, що вона завжди діє в інтересах доньки та не перешкоджає батьку у зустрічах зі спільною донькою, відповідно визначеного графіку (а.с. 17).

За змістом відповіді Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 21.03.2024 року на адресу ОСОБА_2 , заяву останнього від 26.02.2024 року було розглянуто та повідомлено заявника про те, що з його колишньою цивільною дружиною проведено роз`яснювальну роботу щодо недопущення таких випадків у майбутньому, а також попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність та наголошено на сумлінному виконанні батьківських обов`язків та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП «Завідомо неправдивий виклик спеціальних служб» (а.с. 15).

Згідно листа Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб від 28.02.2024 року на адресу ОСОБА_2 , у відповідь на звернення останнього від 26.02.2024 року центр повідомив, що спеціалістами центру соціальних служб в межах компетенції з гр. ОСОБА_1 проведено бесіду щодо належного виховання дитини в сім`ї (а.с. 18).

До позову також додано викопіювання з месенджерів мобільного телефону, фото дівчинки з порожньою пляшкою і фото дівчинки в компанії двох чоловіків і одної жінки на відпочинку (а.с. 56-60, 62, 64).

Постановою державного виконавця від 29 квітня 2024 року виконавче провадження №72761509 закінчене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому у вказаній постанові зазначено, що 27.09.2023 року виходом державного виконавця за адресою, погодженою зі сторонами виконавчого провадження, а саме: АДРЕСА_3 , о 18:00 проведено перевірку виконання рішення суду, де встановлено, що боржник ОСОБА_1 , не чинить перешкод у спілкуванні з їх спільною дитиною у час, визначений рішенням суду та погоджено зі сторонами, що державним виконавцем буде здійснюватися контроль виконання рішення суду у визначений рішенням час та в телефонному режимі. У разі невиконання рішення суду, сторони будуть повідомляти державного виконавця задля недопущення порушень вимог виконавчого документа, що наразі перебуває на виконанні у Відділі. Боржником було повідомлено в телефонному режимі та направлено відповідну заяву до Відділу, що стягувач 25.10.2023, 08.11.2023, 15.11.2023, 17.11.2023, 24.11.2023, 30.11.2023 року був відсутній у визначений рішенням час. Звернень від стягувача щодо вчинення перешкод у спілкуванні з їх спільною дитиною не надходило. Враховуючи зазначене, напередодні виконання вимог виконавчого документа під час телефонної розмови, котра відбулась 29.11.2023 року зі стягувачем та боржником, було прийнято рішення про компроміс на користь дитини, безпосередньо враховуючи інтереси дитини, а саме у день народження ІНФОРМАЦІЯ_3 дитина перебувала з батьком, а вже у вихідний день ІНФОРМАЦІЯ_3 відсвяткувала день народження з друзями, після чого стягувач забрав дитину про що складено відповідний акт державного виконавця. 24.01.2024 року виходом державного виконавця за адресою, погодженою зі сторонами виконавчого провадження, а саме: АДРЕСА_4 :00 проведено перевірку виконання рішення суду з якої вбачається, що боржником рішення виконується, стягувач був відсутній про що складено відповідний акт державного виконавця. 01.02.2024, 14.02.2024, 21.02.2024 року боржником було повідомлено в телефонному режимі та направлено відповідну заяву до Відділу, що стягувач у зазначені проміжки часу був відсутній про що складено відповідні акти державного виконавця. Звернень зі сторони стягувача, щодо вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною до Відділу не надходило. Враховуючи вищенаведене, вбачається наявний факт про повне виконання боржником вимог, передбачених виконавчим документом» (а.с. 167-168).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 03.10.2023 року ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів, яка складає 231 782,01 грн. (а.с. 89).

Відповідно до довідки Київського міського центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству від 08.05.2024 року, 02.05.2024 року ОСОБА_1 дійсно зверталась за консультацією з питань протидії домашньому насильству до психолога Мобільної бригади соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі (а.с. 90). Відповідно до листа Дніпровського ЦСС м. Києва від 21.06.2024 року ОСОБА_1 отримує соціальні послуги - інформування та консультування на підставі рішення управління соціального захисту населення від 13.12.2023 року. Під час проведення психологічних консультацій ОСОБА_1 повідомила щодо систематичного психологічного тиску зі сторони колишнього чоловіка (а.с. 91).

24.07.2024 року позивач звернувся до Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, в якій він просив вжити заходів щодо відповідачки, яка вчиняє на нього тиск, що полягає у блокуванні його рахунків, небажанні тимчасово розблокувати їх, аби батько міг забезпечувати дитину, відмовляється звітувати про витрачання аліментів, тисне на нього аби він відмовився від дитини. Відповідачка протягом тривалого часу перешкоджала бачитись із дитиною. Внаслідок арешту рахунків його підприємницька діяльність припинена, що порушує його право на працю (а.с. 161-162).

Також, відповідно до довідки Київського міського центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству від 18.12.2024 року, ОСОБА_2 дійсно звертався до спеціаліста КМЦГР за консультацією: 02.08.2024, 09.08.2024, 16.08.2024 надано консультації психологом щодо складних відносин з колишньою дружиною; питання по догляду за дитиною (а.с. 97).

ОСОБА_2 порушив перед судом питання про стягнення із ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав на спілкування з дитиною та її виховання, яку він оцінив у 200 000,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завданої моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під шкодою в цивільному праві розуміють несприятливі зміни охоронюваного законом блага, яке може бути майновим і немайновим. Легальної дефініції моральної шкоди немає. Це пов`язано з неможливістю чіткого визначення такого оціночного поняття, тому в ст. 23 ЦК України законодавець визначив лише способи прояву такої шкоди. При цьому будь-яке легальне визначення було б неповним, оскільки неможливо виділити в понятті універсальні, визначальні, родові риси, які були б характерними для нього в цілому.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Згідно з ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтями 151, 152 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно з ст. 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до положень ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як було встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилася дочка ОСОБА_3 , яка проживає разом з ОСОБА_1 . При цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не змогли узгодити порядок спілкування батька з дочкою, ОСОБА_2 неодноразово звертався до правоохоронних органів та органу опіки та піклування із заявами щодо порушення його прав як батька дитини, зокрема на спілкування з дитиною та її виховання.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №802 від 06 жовтня 2021 року встановлений порядок участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки шляхом спілкування: щовівторка тижня з 16.00 до 19.00; перша, третя субота місяця з 10.00 до 13.00; друга четверта неділя місяця з 15.00 до 18.00. Батько обов`язково забирає дитину з місця її постійного проживання та повертає до місця її постійного проживання після завершення зазначеного часу.

ОСОБА_2 неодноразово звертався до правоохоронних органів з приводу невиконання вказаного рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №802 від 06 жовтня 2021 року.

Разом з тим, з позовом до суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_2 звернувся лише в грудні 2022 року.

При цьому, посилаючись на невиконання вказаного рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №802 від 06 жовтня 2021 року про встановлення порядку участі у вихованні малолітньої доньки, ОСОБА_2 не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому внаслідок дій ОСОБА_1 моральної шкоди, понесення ним моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Відсутність відповідних доказів виключає можливість задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Також, як було встановлено у суді першої інстанції, позивачем не було надано доказів порушення ОСОБА_1 порядку спілкування із дочкою, що був визначений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2023 року у справі №755/12401/22. Крім того, ОСОБА_2 має значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки, яка згідно розрахунку станом на 03.10.2023 року склала 231 782,01 грн., що ставить під сумнів доцільність стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні достатні підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 червня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді