Провадження № 2-з/359/77/2025
Справа № 359/5914/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєва Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із вказаною заявою, згідно якої просила суд : вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення боргу із ОСОБА_1 у розмірі 189 973,45 грн. на користь КС «Реал Кредит» на підставі виконавчого документа № 47128189 від 07 квітня 2015 року.

Заяву обґрунтовано тим, що заявником подано до Бориспільського міськрайонного суду Київської області позовну заяву про визнання виконавчого листа №1005/774/12 про стягнення із ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «Реал Кредит» заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 916 грн. 66 коп., заборгованість за процентами у розмірі 60 406 грн. 38 коп., пеню у розмірі 81 583 грн.11 коп., штраф - 25013 грн.11 коп. а всього 189 973 грн. 45 коп. Рішення Апеляційного суду за яким стягується борг набуло чинності 28 січня 2013 року. Бориспільським міськрайонним судом Київської області за вказаним судовим рішенням у справі №1005/774/12 про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості на користь КС «Реал Кредит» у розмірі 189 973 грн. 45 коп. було видано виконавчий лист зі строком його пред`явлення до 28 січня 2014 року. 16 липня 2013 року стягувач КС «Реал Кредит» отримала вищевказаний виконавчий лист та пред`явила його до виконання для Бориспільського ВД ВС. Було відкрито виконавче провадження про примусове стягнення коштів із ОСОБА_1 яке було закінчене станом на 31 грудня 2014 року, а виконавчий документ повернуто стягувачу. У березні 2015 року стягувач повторно пред`явив виконавчий документ до виконання, проте 23 березня 2025 року виконавча служба м. Бориспіль повернула виконавчий документ стягувачу у порядку п.8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 07.04.2015 року за черговою заявою стягувача головним державним виконавцем Салівон Анастасією Володимирівною органу ДВС Бориспільського МУЮ було відкрито БП №47128189 про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості на користь КС «Реал кредит» у розмірі 189973, 45 грн. за виконавчим листом №1005/774/12, строк пред`явлення якого сплинув 28 січня 2014 року та не був поновлений судом для подальшого пред`явлення до примусового виконання до ДВС Бориспільського МУЮ. При відкритті виконавчого провадження до ВП 471 28 189 від 07 квітня 2025 року головним державним виконавцем було порушено ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавчий лист №1005/774/12 є документом строковим, тобто має виконавчу силу протягом строку, встановленого законом. Стягувач пред`явивши повторно виконавчий лист №1005/774/12 станом на 07 квітня 2015 року вийшов за межі пред`явлення документа судом. Документ видав суд і тільки суд має право поновити його строк пред`явлення. Неправомірні, незаконні дії головного державного виконавця Салівон Анастасії Володимирівни привелись до того, що незаконно відкрите ВП 47128189 від 07 квітня 2015 року виконується і на сьогоднішній день. Державний виконавець стягнула з мого розрахункового рахунку всі кошти, отримані мною як заробітна плата. Ці кошти не були депозитним вкладом у банківській установі та були єдиним джерелом доходу. Від 05 грудня 2024 року державний виконавець Супрун Л.Ю. залишила мене без засобів для існування - критично необхідних для здійснення моєї діяльності, чим створила загрозу моєму життю і здоров`ю. Отже, в даному випадку, існує гостра необхідність у забезпеченні позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується в судовому порядку, оскільки, невжиття заходів забезпечення позову призведе до примусового стягнення штучно створеного КС «Реал Кредит» боргу за незаконним виконавчим документом. Неможливість виконання рішення, якщо не вжити заходів забезпечення позову, полягає в наступному: якщо виконавчий документ буде скасовано то наслідком цього буде, відповідно до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» - закінчення виконавчого провадження 471 28 189 від 07 квітня 2015 року. У разі незаконного стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь КС «Реал Кредит» та виконавчого збору у розмірі 19 997, 35 грн. за примусове виконання незаконного виконавчого документа на користь Бориспільського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ). після закінчення виконавчого провадження 471 28 189 від 07 квітня 2015 року буде утруднено повернення незаконно стягнених коштів із ОСОБА_1 . Крім того, це буде необхідністю ініціювати нові судові процеси, що буде поза волею ОСОБА_1 .

Згідно положень ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вказане, розгляд заяви в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України проводиться судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, мотиви і обґрунтування заяви, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно п. 6 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. (ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно роз`яснень Пленум Верховного Суду України п.4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову застосовуються, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; вжиття заходів забезпечення повинно бути доцільним. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 подано позовну заяву ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Реал Кредит» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Крім того, відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За змістом правового висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою, а доводи, викладені в ній свідчити про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Судом встановлено, що у сторін існує спір щодо про визнання виконавчого листа №1005/774/12 про стягнення із ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «Реал Кредит» заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 916 грн. 66 коп., заборгованість за процентами у розмірі 60 406 грн. 38 коп., пеню у розмірі 81 583 грн.11 коп., штраф - 25013 грн.11 коп. а всього 189 973 грн. 45 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Проте, заявник належним чином не обґрунтувала заяву про забезпечення позову в частині існування ризику стягнення з неї боргу та не надав суду жодних доказів на підтвердження вказаних доводів.

З врахуванням наведеного суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуван-ням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Відповідно ч. 10, 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпе-чення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного виду забезпечення іншим зупиняє виконання цієї ухвали.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 149 153, 258- 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 15 днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Яковлєва Л.В.