ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5532/25 Справа № 175/6041/23 Суддя у 1-й інстанції - Журавель Т. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Ткаченко І.Ю.,

суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.

за участю секретаря: Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгромеханізація» про стягнення компенсації за порушення авторського права

за апеляційною скаргою адвоката Лавринович Оксани Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгромеханізація» про стягнення компенсації за порушення авторського права. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 04 лютого 2021 року між ТОВ «Украгромеханізація» (замовником) та ФОП ОСОБА_1 (виконавцем) було укладено договір на розробку дизайну інтер`єру та екстер`єру приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . На виконання умов договору, ТОВ «Украгромеханізація» оплатило вартість робіт у розмірі 377999,45 грн. 20 грудня 2021 року ТОВ «Украгромеханізація» направило йому повідомлення про розірвання договору № 20-1 від 20 грудня 2021 року, оскільки він у визначений договором строк роботи не виконав. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року позовні вимоги ТОВ «Украгромеханізація» до ФОП ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 377999,45 грн задоволено. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22 серпня 2022 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року залишено без змін. В той же час, наразі дизайн інтер`єру та екстер`єру ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 » повністю відповідає проєкту, розробленому ним, тобто відповідач неправомірно, без його згоди, використав розроблений ним дизайн у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку, чим порушив його права саме як автора твору, у зв`язку з чим просив суд ухвалити рішення, яким стягнути компенсацію за порушення майнових прав авторського права у розмірі 377999,45 грн та інфляційні втрати у розмірі 45223,33 грн.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Лавринович О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що надана проектна документація є відповідним засобом доведення того, що інтер`єр та екстер`єр ресторану відповідача, який ідентичний наданій проектній документації, збудований чи облаштований саме на підставі даного проекту. На примірниках проектної документації позивач зазначений як автор проекту. Розроблений позивачем дизайн ресторану містить багато декоративних елементів як то люстри, керамічна плітка, меблі, барна стійка, санітарні прилади, скульптура жінки, які не мають будь-якої функціональності та підтверджують те, що дизайн вийшов за рамки функціональності, а тим більше стандартності, наявність багатьох декоративних рішень, як раз свідчить про індивідуальне авторство. Стверджує, що позивач є автором проекту дизайну ресторану, що цей проект без відповідного дозволу та компенсації використаний відповідачем у своїй господарській діяльності.

07 травня 2025 року ТОВ «Украгромеханізація» надали відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що посилання позивача на те, що він намагався підписати з відповідачем акт виконаних робіт у грудні 2021 року не відповідає дійсності. Умовами договору чітко прописаний порядок передання документації. За кожним з етапів робіт позивач мав передати замовнику виконані роботи за окремим актом здачі-приймання робіт. Відсутній також підписаний сторонами додаток №1 до договору підряду Технічне завдання на розробку дизайн-проекту, яке є невід`ємною частиною договору і без якого за п.5.1 договору підрядник не може приступати до розробки дизайн-проекту. Долучений до позову лист від 04 червня 2022 року з позначкою повторно про надіслання їм акту приймання-передачі робіт від 30 липня 2021 року не підтверджує факт передачі документації. Зазначають, що предметом дослідження судового експерта Чашина Д.Ю. була проектна документація надана позивачем та порівняльні фототаблиці приміщень, виконані також позивачем. Однак позивач не надав належного документу на підтвердження розробки ним дизайн-проекту у встановлені строки та передачі його відповідачу у спосіб, визначений сторонами у договорі.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «Украгромеханізація» (замовником) та ФОП ОСОБА_1 (виконавцем) було укладено договір на розробку дизайну інтер`єру та екстер`єру № 04022021 від 04 лютого 2021 року.

Згідно п. 1.1. договору, замовник доручає та зобов`язується прийняти та оплатити результат виконаних робіт, а виконавець приймає на себе зобов`язання розробити Дизайн-проект інтер`єру та екстер`єру приміщення (квартири/приміщення чи інше) загальна площа проекту становить 493 кв.м, з яких 206 кв.м інтер`єру та 287 кв.м складає територія благоустрою, що прилягає, розташованого за адресою: вул. Калинова, 3, м. Дніпро. Перелік, обсяг та вимоги до виконуваних робіт визначаються додатками №1, №2 до даного договору.

Відповідно до п.п. 1.3, 1.5 договору, в розробку дизайн-проекту входять: послуги з авторського надзору, авторського супроводу.

Пунктом 2.1. договору визначено, що загальна вартість робіт за договором становить 280900 грн, що еквівалентно 10000 доларів США за курсом АТ КБ «ПриватБанк» (курс продажу) на день укладання договору (1 дол. США = 28,09 грн). Ціна цього договору є твердою і зміні не підлягає, якщо інше не передбачено даним договором.

Згідно пункту 2.2. договору оплата робіт здійснюється в 2 етапи: аванс в розмірі 140450 грн, що еквівалентно 5000 доларів США за курсом АТ КБ «ПриватБанк» (курс продажу) на день укладання договору (1 дол. США = 28,09 грн), сплачується замовником на протязі 5 банківських днів з моменту підписання даного договору; кінцевий розрахунок за виконання роботи/послуги оплачується замовником не пізніше 5 банківських днів при виконанні п.5 (візуалізація інтер`єру/екстер`єру) в додатку № 3 до даного договору, після повного їх виконання та підписання Акту здачі-приймання (додаток №5).

Пунктом 3.5. договору сторонами визначені строки виконання робіт за даним договором: 65 робочих днів з моменту виконання замовником умов п. 23.1. договору, допуску представника виконавця на об`єкт для здійснення обмірів, а також затвердження замовником Технічного завдання (додаток №1).

Як вбачається з п. 11.1, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Пунктом 9.3 договору визначено, що замовник має право в односторонньому порядку відмовитися від виконання даного договору у випадку порушення виконавцем умов договору щодо якості та строків виконання робіт/надання послуг.

На виконання умов договору, ТОВ «Украгромеханізація» оплатило вартість робіт у розмірі 377999,45 грн, що підтверджується: платіжним дорученням № 111 від 10 лютого 2021 року на суму 149017,45 грн; платіжним дорученням № 156 від 18 червня 2021 року на суму 100000 грн; платіжним дорученням № 164 від 01 липня 2021 року на суму 78982 грн; платіжним дорученням № 173 від 22 липня 2021 на суму 50000 грн.

20 грудня 2021 року ТОВ «Украгромеханізація» направило ОСОБА_1 повідомлення про розірвання договору № 20-1 від 20 грудня 2021 року, оскільки останній у визначений договором строк роботи не виконав, у зв`язку з чим на підставі п. 9.3. договору просило повернути кошти, сплачені на виконання договору у розмірі 377999,45 грн.

ТОВ «Украгромеханізація» листом від 12 січня 2022 року за № 12-1 повторно повідомило ОСОБА_1 про розірвання договору та вимагало повернути кошти.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року позовні вимоги ТОВ «Украгромеханізація» до ФОП ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 377999,45 грн задоволено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22 серпня 2022 року рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року залишено без змін.

ОСОБА_1 звернувся до Науково-виробничого центру «Промстройпрогрес» з заявою від 20 червня 2022 року щодо проведення експертного будівельно-технічного дослідження відповідності дизайну інтер`єрів та екстер`єрів об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 проектній документації: «Дизайн-проект интерьера ресторана, расположенного по адресу: АДРЕСА_1 », «Дизайн-проект благоустройства двора ресторана по адресу: АДРЕСА_1 ».

01 липня 2022 року експертом Науково-виробничого центру «Промстройпрогрес» було складено висновок №182/22, в якому зроблено висновок про те, що дизайн інтер`єрів та екстер`єрів об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 відповідає проектної документації: «Дизайн-проект интерьера ресторана, расположенного по адресу: АДРЕСА_1 », «Дизайн-проект благоустройства двора ресторана по адресу: АДРЕСА_1 » (назви - мовою згідно авторської редакції проектів) - за даними фотофіксації, які наведені у порівняльних фототаблицях, виконаних ФОП ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договір на розробку дизайну інтер`єру та екстер`єру приміщення був розірваний, а передплата за договором стягнута з позивача за рішенням суду, яке набрало законної сили, відсутні підстави вважати, що ТОВ «Украгромеханізація» порушило майнові права позивача як автора дизайну, оскільки вони були припинені достроково внаслідок розірвання договору. Також позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушеного авторського права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 54 Конституції України визначено, що громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності. Кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.

Відповідно до ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 423 ЦК України, особистими немайновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на визнання людини творцем (автором, виконавцем, винахідником тощо) об`єкта права інтелектуальної власності; 2) право перешкоджати будь-якому посяганню на право інтелектуальної власності, здатному завдати шкоди честі чи репутації творця об`єкта права інтелектуальної власності; 3) інші особисті немайнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 423 ЦК України особисті немайнові права інтелектуальної власності належать творцеві об`єкта права інтелектуальної власності. У випадках, передбачених законом, особисті немайнові права інтелектуальної власності можуть належати іншим особам. Особисті немайнові права інтелектуальної власності не залежать від майнових прав інтелектуальної власності. Особисті немайнові права інтелектуальної власності не можуть відчужуватися (передаватися), за винятками, встановленими законом.

Згідно ст. 424 ЦК України, майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Законом можуть бути встановлені винятки та обмеження в майнових правах інтелектуальної власності за умови, що такі обмеження та винятки не створюють істотних перешкод для нормальної реалізації майнових прав інтелектуальної власності та здійснення законних інтересів суб`єктів цих прав.

У відповідності до ч.ч. 2,3 ст. 425 ЦК України, майнові права інтелектуальної власності є чинними протягом строків, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором. Майнові права інтелектуальної власності можуть бути припинені достроково у випадках, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.

Згідно ст. 426 ЦК України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.

У статті 6 Закону України «Про авторське право і суміжні права» зазначений перелік об`єктів авторського права, зокрема: 1) літературні твори белетристичного, публіцистичного, наукового, технічного або іншого характеру (книги, брошури, статті тощо) у письмовій, електронній (цифровій) чи іншій формі; 2) виступи, лекції, промови, проповіді та інші усні твори; 3) музичні твори з текстом і без тексту; 4) драматичні, музично-драматичні твори, пантоміми, музично-світлові шоу, циркові вистави, хореографічні та інші твори, створені для сценічного показу, та їх постановки; 5) театральні постановки, сценічні переробки творів, зазначених у пункті 1 цієї частини, і обробки нематеріальної культурної спадщини, придатні для сценічного показу; 6) аудіовізуальні твори; 7) тексти перекладів для озвучення (у тому числі дублювання), субтитрування аудіовізуальних творів іншими мовами; 8) твори образотворчого мистецтва; 9) фотографічні твори; 10) твори ужиткового мистецтва, у тому числі твори декоративного ткацтва, кераміки, різьблення, ливарства, з художнього скла, художня ковка, ювелірні вироби тощо; 11) твори архітектури, містобудування, садово-паркового мистецтва та ландшафтних утворень; 12) твори художнього дизайну; 13) похідні твори; 14) збірки творів, збірки обробок нематеріальної культурної спадщини, енциклопедії та антології, збірки звичайних даних, інші складені твори, за умови що вони є результатом творчої діяльності за добором або упорядкуванням змісту; 15) ілюстрації, карти, плани, креслення, ескізи, пластичні твори, що стосуються географії, геології, топографії, техніки, будівництва та інших сфер діяльності; 16) комп`ютерні програми; 17) бази даних (компіляції даних), якщо вони за добором або упорядкуванням їх складових частин є результатом інтелектуальної діяльності; 18) інші твори.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» твір це оригінальне інтелектуальне творіння автора (співавторів) у сфері науки, літератури, мистецтва тощо, виражене в об`єктивній формі.

Положеннями ст. 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» закріплена презумпція авторства, а саме, що авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об`єктивної форми (письмової, речової, електронної (цифрової) тощо). За відсутності доказів іншого, автором твору вважається фізична особа, ім`я якої, як автора, зазначено у оригіналі або копії твору (презумпція авторства). Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація авторського права чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб`єкт авторського права для засвідчення належних йому особистих немайнових прав та/або майнових прав на твір (оприлюднений чи неоприлюднений), факту і дати його опублікування, набуття майнових прав на твір на підставі договору або закону може зареєструвати своє авторське право на твір у відповідному державному реєстрі. Кожна із сторін укладеного договору, що стосується майнових прав на твір, має право зареєструвати договір у відповідному державному реєстрі.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про авторське право і суміжні права» охорона поширюється лише на форму вираження об`єктів авторського права. Охороні підлягають усі оригінальні твори - оприлюднені та неоприлюднені, завершені та незавершені, незалежно від їх призначення, жанру, обсягу, а також способу вираження.

Як вбачається з Закону України «Про авторське право і суміжні права» оригінальність твору - ознака (критерій), що характеризує твір як результат власної інтелектуальної творчої діяльності автора та відображає творчі рішення, прийняті автором під час створення твору.

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про авторське право і суміжні права» охорона не поширюється на технології створення та вираження твору, на ідеї, теорії, принципи, методи, процедури, процеси, системи, способи, концепції, відкриття, навіть якщо вони у творі виражені, описані, пояснені, проілюстровані.

Таким чином дизайн інтер`єру може підлягати захисту авторським правом, якщо він відповідає певним вимогам, таким як оригінальність та творчий підхід та індивідуальний характер.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Колегією суддів встановлено, що позивач зазначає, що відповідач незаконно використав дизайн інтер`єру та екстер`єру, який повністю відповідає проекту, розробленому позивачем, при цьому колегія суддів зауважує на тому, що жодних доказів на підтвердження вказаного факту, ані суду першої інстанції а ні разом з апеляційною скаргою надано не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість взяти до уваги надані позивачем проектну документацію, порівняльні фототаблиці, виконані ФОП ОСОБА_1 , робочий проект та журнал авторського нагляду під час будівництва, оскільки дані докази не є належними, допустимим та такими, що підтверджують факт складення дизайну саме ОСОБА_1 , а також факт того, що даний дизайн є оригінальним та має індивідуальний характер, а не функціональним або стандартним.

Крім того журнал авторського нагляду не оформлений належним чином, як того вимагають норми чинного законодавства.

Надані позивачем скріншоти листувань також не можуть бути прийняти колегією суддів як належний доказ, оскільки неможливо достовірно встановити авторів цих листувань.

Що повною мірою узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 202/2965/21.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року (справа № 904/328/22) встановлено факт розірвання договору на розробку дизайну інтер`єру та екстер`єру приміщення за адресою: АДРЕСА_1 від 04 лютого 2021 року та стягнуто з ОСОБА_1 передоплату за договором як безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 377999,45 грн.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22 серпня 2022 року рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року залишено без змін.

Правом на подання касаційної скарги ОСОБА_1 не скористався.

Таким чином у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що оскільки договір на розробку дизайну інтер`єру та екстер`єру приміщення був розірваний, а передплата за договором стягнута з позивача за рішенням суду, яке набрало законної сили, відсутні підстави вважати, що ТОВ «Украгромеханізація» порушило майнові права позивача як автора дизайну, оскільки вони були припинені достроково внаслідок розірвання договору.

Належних та допустимих доказів порушення авторського права позивачем не було подано ані до суду першої інстанції ані при зверненні з апеляційною скаргою.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що на примірниках проектної документації позивач зазначений як автор проекту не можуть бути прийняті колегією суддів як підстава для задоволення позову, оскільки не дивлячись на те, що проектна документація містить і ім`я автора проекту і дату її виготовлення, ці дані не можуть вважатись достовірними, оскільки акти прийому-передачі виконаних робіт не підписані замовником.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тож, ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Лавринович Оксани Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини проголошені 18 червня 2025 року.

Повний текст постанови складено 19 червня 2025 року.

Судді: