Справа № 462/8976/23
УХВАЛА

11 червня 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Постигач О.Б.

при секретарі Кмошик С.І.

за участю заявниці ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

27 травня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Золотухін О.О. через систему «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист виданий 22.04.2025 Залізничним районним судом міста Львов по справі №462/8976/23 щодо вимоги немайнового характеру, а саме зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 , у користуванні квартирою АДРЕСА_1 які полягають в обмеженні користування внутрішньобудинковими мережами водовідведення (каналізаційним стояком), шляхом надання ОСОБА_3 доступу до внутрішньобудинкових мереж водовідведення (каналізаційного стояку), що проходить через квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 , для підключення до загальнобудинкового каналізаційного стояку водовідведення мийки квартири АДРЕСА_1 за рахунок відповідача).

В обґрунтування заяви покликається на те, що на виконання судового рішення в частині вимог майнового характеру ОСОБА_1 сплачено відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 5367,00 грн., що підтверджується квитанцією про оплату, доданої до матеріалів справи. Крім цього, ОСОБА_1 добровільно виконала судове рішення в частині, що стосується вимоги немайнового характеру, зокрема надала доступ для проведення підключення до стояка, який розміщений у квартирі боржника та не чинить перешкод під час такого підключення, в той же час провести підключення до загальнобудинкового каналізаційного стояку водовідведення мийки квартири АДРЕСА_1 не вбачається можливим, оскільки на думку ОСОБА_1 таке підключення має здійснювати компанія, яка здійснює обслуговування будинку - ЛКП «Левандівка», посилаючись на договір № 190 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01 березня 2020 року. У зв`язку з наведеним просить заяву задоволити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Золотухін О.О. заяву підтримали, та просили таку задоволити.

ОСОБА_3 та треті особи, що не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору ЛКП «Левандівка» та Залізничний ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду заяви, в судове засідання не з`явились.

В силу вимог ч. 3 ст. 432 ЦПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Заслухавши пояснення сторін, які взяли участь в судовому засіданні, розглянувши заяву з доданими до неї документами, вивчивши матеріали справи № 462/8976/23, суд виходить з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12.11.2024 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ЛКП «Левандівка» про усунення перешкод у користуванні квартирою, підключення до мережі водовідведення та відшкодування моральної шкоди відмовлено /т. 1 а.с.174-178/.

Постановою Львівського апеляційного суду від 20.03.2025 року апеляційні скарги ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12.11.2024 року та додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27.11.2024 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково /т.2 а.с. 26-33.

22.04.2025 року Залізничним районним судом міста Львова видано виконавчий лист у справі №462/8976/23 щодо примусового виконання судового рішення в частині вимог немайнового характеру.

Постановою державного виконавця Залізничного ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Воронецькою Ю.В. від 07.05.2025 відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №462/8976/23, ВП № 78020920 /т. 2 а.с. 49/.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, внормовані Розділом VІ ЦПК України.

В силу ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

З наведених положень законодавства випливає, що підставою для виконання судових рішень є виконавчі листи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як випливає із змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015, наведені в статті 432ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Під іншими причинами, за роз`ясненнями згаданого узагальнення, слід розуміти випадки, коли в апеляційному чи касаційному порядку або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий лист ще не виконаний.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У справі «Soering vs UK» Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі №755/6665/15-ц зазначив, що ухвала суду про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є перепоною в завершенні судового провадження, оскільки така ухвала унеможливлює виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора, тому перешкоджає подальшому розгляду та провадженню у справі.

В обґрунтування заяви, ОСОБА_1 зазначає, що 25.04.2025 року вона звернулася до судового експерта для проведення судової будівельно-технічної експертизи з метою з`ясування технічного стану конструкцій та інженерних мереж у квартирі АДРЕСА_2 . У відповідності до висновку експерта №25-04-2025/1-БД від 15.05.2025, технічний стан мурованих і залізобетонних конструкцій квартири визнано задовільним, водночас технічний стан сталевих труб водопостачання та чавунних труб водовідведення є незадовільним, вони вичерпали свій нормативний строк експлуатації (понад 60 років) і не підлягають ремонту, потребуючи повної заміни /т. 2 а.с.93-96/.

Із повідомлення ТОВ «Будсервіс ЛТД» від 20.05.2025 року вбачається, що у проведенні відповідних робіт відмовлено, оскільки такі дії суперечать вимогам чинного законодавства України та не можуть бути виконані без порушення будівельних і санітарно-технічних норм /т. 2 а.с.102/.

Разом із тим, суд звертає увагу, що у постанові Львівського апеляційного суду від 20.03.2025 року, на яку посилається представник боржника, відсутні вимоги щодо покладення обов`язку саме на боржника (відповідача) здійснити фізичне підключення мийки квартири АДРЕСА_3 до загальнобудинкового каналізаційного стояка, розташованого у квартирі АДРЕСА_2 . Суд лише зобов`язав відповідача компенсувати витрати, пов`язані з проведенням такого підключення, але не визначав ані підрядника, який має здійснювати ці роботи, ані технічну можливість або доцільність їх виконання з урахуванням стану інженерних мереж, що було предметом експертного висновку. Зобов`язання компенсаційного характеру не тягне за собою обов`язку особисто проводити або замовляти такі роботи, особливо якщо їх виконання прямо суперечить вимогам чинного законодавства у сфері будівництва та експлуатації інженерних систем житлових будинків.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що неможливість виконання рішення суду щодо зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 , у користуванні квартирою АДРЕСА_1 які полягають в обмеженні користування внутрішньобудинковими мережами водовідведення (каналізаційним стояком), шляхом надання останній доступу до внутрішньобудинкових мереж водовідведення (каналізаційного стояку) для підключення до загальнобудинкового каналізаційного стояку водовідведення мийки квартири АДРЕСА_1 за рахунок відповідача з посиланням ОСОБА_1 на відсутність технічної можливості це зробити та можливістю знищення нерухомого майна при виконанні рішення суду, не свідчить про припинення обов`язку останньої на вчинення вказаних дій.

Також судом враховано, що у відповідному рішенні суд не покладено на боржника обов`язку безпосередньо виконувати технічні роботи з підключення сантехнічного обладнання, а лише визначено необхідність компенсації витрат, пов`язаних з таким підключенням.

Отже, всупереч ст. 432 ЦПК України, представником заявника не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а відтак з урахуванням наявності рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12.11.2024, постанови Львівського апеляційного суду від 20.03.2025 року, яка набрала законної сили та підлягає примусовому виконанню, а також відкритого виконавчого провадження, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись статтями 260, 353, 432 ЦПК України, суд

постановив:

в задоволенні заяви відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно. Оригінал ухвали міститься в матеріалах справи №462/8976/23. Ухвала 11.06.2025 набрала законної сили.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Копія виготовлена

Суддя: Постигач О.Б.