Справа № 576/1312/25
Провадження № 6/576/11/25
УХВАЛА

11 червня 2025 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі головуючого судді Усенко Л.М., за участю секретаря судового засідання Опанасенко Т.В., розглянувши цивільну справу за поданням старшого державного виконавця Глухівського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач держава в особі Шосткинського районного сектору № 1 філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області, -

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Кучерина Т.А. звернулася з поданням, в якому просить обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України з вилученням закордонного паспорта шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених на неї рішенням № 1-кп/576/94/23 від 03.02.2025 Глухівського міськрайонного суду Сумської області про стягнення 85 000 грн. на користь держави.

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні перебуває виконавче провадження № 77113646 з примусового виконання виконавчого листа № 1-кп/576/94/23 від 03.02.2025 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави заборгованості в розмірі 85 000 грн.

07.02.2025 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, якою зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження, лист замовленої кореспонденції боржнику не вручено та повернуто до відділу.

На день звернення до суду рішення не виконано, декларацію не надано.

Під час виконання виконавчого листа виконавцем встановлено, що у боржника не виявлено нерухомого майна, земельних ділянок, транспортних засобів, коштів на відкритих рахунках у банківських та фінансових установах, офіційного працевлаштування, отримання пенсії тощо.

До державного реєстру речових прав та державного реєстру обтяжень нерухомого майна внесено арешт на все нерухоме (рухоме) майно боржника.

20.03.2025 здійснено вихід за адресою боржника, вказаною у виконавчому листі, але боржника не виявлено, майна, коштів та інших цінностей, на які може бути звернуто стягнення, не виявлено, в квартирі мешкають квартиранти.

Згідно з відомостями АСВП ОСОБА_1 14.02.2025 здійснила виїзд за межі України.

06.06.2025 було здійснено вихід за місцем реєстрації боржника, але двері ніхто не відчинив, в дверях квартири було залишено виклик до державного виконавця, також там вже були інші квитанції, які довгий час ніхто не забирає.

Отже, державний виконавець вважає, що боржник ухиляється від виконання покладених на неї обов`язків у виконавчому провадженні та просить обмежити боржника у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених судом.

Начальник Глухівського відділу ДВС у своїй письмовій заяві подання підтримав, просив розглянути справу без участі представника відділу.

Суд, дослідивши подання та додані до нього матеріали, приходить до наступних висновків.

Вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2023 ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України і призначено їй покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 240 годин громадських робіт.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 16.07.2024 вищевказаний вирок змінено в частині призначення покарання, постановлено ОСОБА_1 вважати засудженою за ч. 2 ст. 309 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 5 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 грн.

03.02.2025 Глухівським міськрайонним судом Сумської області видано виконавчий лист на виконання ухвали Сумського апеляційного суду.

Постановою старшого державного виконавця Кучерини Т.А. від 07.02.2025 відкрито виконавче провадження, зобов`язано боржника протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за її неподання та внесення завідомо неправдивих відомостей.

Копія вказаної постанови була направлена за адресою: АДРЕСА_1 , яка вказана у виконавчому листі як місце проживання боржника.

Відомості про направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження за місцем реєстрації, яке також зазначене у виконавчому листі, до подання не додані.

Державним виконавцем здійснені запити до ПФУ, податкової служби, прикордонної служби, державного реєстру речових прав, фінансових установ. Однак, будь-якого майна чи доходів не виявлено.

Натомість з`ясовано, що 14.02.2023 ОСОБА_2 перетнула державний кордон України в напрямку виїзду.

До державного реєстру обтяжень рухомого майна 21.10.2021 внесено запис про арешт рухомого майна ОСОБА_1 на підставі постанови державного виконавця від цієї ж дати. Термін дії арешту до 21.10.2026. Арешт накладено в межах відкритого виконавчого провадження № 66928200, у якому здійснюється стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 136097 грн. та який залишається не сплаченим на день розгляду подання.

20.03.2025 старшим державним виконавцем Кучериною Т.А. разом з двома понятими здійснено вихід за місцем проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 . Боржника не виявлено, в квартирі мешкають квартиронаймачі, де знаходиться ОСОБА_1 не знають, квартиру винаймають у іншої жінки. Про вказане складений відповідний акт.

06.06.2025 старшим державним виконавцем Кучериною Т.А. здійснено вихід за місцем реєстрації боржника: АДРЕСА_2 . Квартира зачинена, зовні видно, що там ніхто не мешкає, є незабрані комунальні квитанції та інша кореспонденція. Двері ніхто не відчинив. Зазначене також зафіксовано відповідним актом.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 частини 3 статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно частини 3 статті 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з пунктом 18 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Положеннями статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися назаконі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи, є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду за справах «Луордо проти Італії», «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини», «Рінер проти Болгарії»).

Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17.

Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника необхідним елементом є пропорційність втручання у конвенційне право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових рішень суду та інших органів чи посадових осіб та гарантій на вільне пересування особи.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Разом з тим, сам факт наявності невиконаного рішення суду чи іншого органу боржником не є відповідно до цього Закону підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні у даному випадку свідчить тривале невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

З матеріалів подання вбачається, що ОСОБА_1 виїхала за межі України до відкриття виконавчого провадження та відповідно не отримала постанову про його відкриття. Разом із цим вона безумовно обізнана про розгляд кримінального провадження, була присутня під час проголошення вироку, і не лише повинна була поцікавитись його подальшою долею, але і виконати вирок суду. Натомість відразу після проголошенян вироку ОСОБА_1 залишила територію України і до цього часу не повернулась.

Суд враховує таку поведінку боржника, приймає до уваги наявність іншого виконавчого провадження, яке з 2021 року залишається не виконаним, та приходить до висновку, що ОСОБА_1 свідомо не виконує свої зобов`язання, а тому погоджується із державним виконавцем в частині необхідності обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, але з визначенням дії такого обмеження річним строком та без вилучення закордонного паспортного документа.

На підставі викладеного, керуючись статтею 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання задовольнити частково.

Тимчасово, строком на один рік, обмежити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України - до виконання зобов`язань, покладених ухвалою Сумського апеляційного суду від 16.07.2024 у справі № 576/2323/22 (виконавчий лист виданий Глухівським міськрайонним судом Сумської області 03.02.2025).

В задоволенні решти подання відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.М. Усенко