ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/2141/23

Провадження № 22-ц/820/859/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Ковальова А.І.,

з участю представниці позивача-відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст первісних позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

ОСОБА_2 зазначив, що з 15 листопада 2009 року він перебував з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2022 року. За час шлюбу сторони придбали автомобіль «TOYOTA Corolla», 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі автомобіль) і причіп УВН 810080 Лідер, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі причіп), які зареєстровані на ім`я позивача. Автомобіль і причіп належать сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, водночас між ними не досягнуто згоди щодо їх поділу. Оскільки автомобіль і причіп є неподільними речами, а ними користується лише ОСОБА_3 , то з останньої на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості належної йому частки в майні. Згідно з висновками оцінювача від 16 листопада 2023 року середня ринкова вартість автомобіля становить 411 960 грн, а середня ринкова вартість причепа 18 967 грн 62 коп. Отже йому має бути виплачена грошова компенсація половини вартості автомобіля у розмірі 205 980 грн і половини вартості причепа у розмірі 9 493 грн 81 коп.

За таких обставин ОСОБА_2 просив суд у порядку поділу автомобіля та причепа стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 205 980 грн грошової компенсації ринкової вартості частки автомобіля та 9 493 грн 81 коп. грошової компенсації ринкової вартості частки причепа.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

ОСОБА_3 зазначила, що з 15 листопада 2009 року до 28 травня 2022 року вона та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . З 2019 року відповідач працює у Фінляндській Республіці (Суомі), а за 2021-2022 роки його заробітна плата склала 33 750,17 Євро. Оскільки заробітна плата одного з подружжя є об`єктом права спільної сумісної власності, то позивачка має право на 16 875,10 Євро цих коштів, із яких відповідач перерахував їй 1 930,00 Євро. За час шлюбу сторони відкрили автомобільну мийку самообслуговування по проспекту Грушевського, 41, у місті Кам`янець-Подільському, Хмельницької області (далі автомийка), після закриття якої у 2019 році ОСОБА_2 приховав майно автомийки на суму 10 000 доларів США. Також відповідач ухиляється від участі в утриманні сім`ї та дитини. Ці обставини мають істотне значення при вирішенні спору про поділ майна, у зв`язку з чим існують підстави для відступу від засади рівності часток подружжя. Відтак при поділі заробітної плати ОСОБА_2 слід залишити 30% грошових коштів (10 125,05 Євро), а позивачці 70% грошових коштів (23 625,12 Євро). За виключенням перерахованих 1 930,00 Євро, ОСОБА_2 повинен виплатити їй 21 625,12 Євро.

За таких обставин ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 21 695,12 Євро належних їм на праві спільної сумісної власності грошових коштів.

У травні та серпні 2024 року ОСОБА_3 уточнила свої зустрічні вимоги пославшись на те, що за час шлюбу, окрім 33 750,17 Євро заробітної плати відповідача, автомобіля вартістю 213 586 грн і причепа вартістю 7 370 грн, сторони набули:

- обладнання автомийки вартістю 7 000,00 Євро (еквівалентно 278 636 грн 40 коп.);

- прибуток від діяльності автомийки в сумі 3 600 000 грн;

- житловий будинок і земельну ділянку у периферійному селі муніципалітету Гямеенлінна, провінції Канта-Гяме, Суомі (Фінляндія) вартістю 30 000,00 Євро (еквівалентно 1 297 929 грн);

- автомобіль «TOYOTA Corolla», 2014 року випуску (кавового кольору), зареєстрований у Суомі (Фінляндія) вартістю 2 000,00 Євро (еквівалентно 86 528 грн 60 коп.);

- грошові кошти, розміщені в банківських установах Суомі (Фінляндія) та Литви, в сумі 42 500,00 Євро.

Назване майно залишається у ОСОБА_2 , а між сторонами не досягнуто згоди щодо його поділу.

Відтак остаточно ОСОБА_3 просила суд:

відступити від засади рівності часток подружжя при поділі спільного майна сторін на її користь у співвідношенні 70% їй і 30% ОСОБА_2 ;

відмовити у первісному позові в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості автомобіля та причепа;

поділити спільне майно сторін, присудити: ОСОБА_2 будинок і землю (30 000,00 Євро), автомобіль «TOYOTA Corolla» (кавового кольору), 27 350,63 Євро грошових коштів; їй автомобіль (213 586 грн, що еквівалентно 4 725,00 Євро), причіп (7 370 грн, що еквівалентно 163,07 Євро); стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошову компенсацію вартості обладнання автомийки (7 000 Євро, що еквівалентно 6 403,60 Євро), грошові кошти (47 539,54 Євро та 3 600 000 грн, що еквівалентно 79 653,60 Євро).

Процесуальні дії суду першої інстанції

Ухвалою суду від 23 травня 2024 року зустрічний позов ОСОБА_3 прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено.

Поділено спільне сумісне майно подружжя, а саме: автомобіль марки Toyota Corolla, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору та причіп УВН 810080 ЛИДЕР, 2014 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за частку ринкової вартості автомобіля марки Toyota Corolla 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_3 , в сумі 205 980 грн та за частку ринкової вартості причепа УВН 810080 ЛИДЕР, 2014 року випуску, в сумі 9 493 грн 81 коп.

Залишено у власності ОСОБА_3 автомобіль марки Toyota Corolla 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_3 та причіп УВН 810080 ЛИДЕР, 2014 року випуску, припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на автомобіль марки Toyota Corolla, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску, білого кольору та на причіп УВН 810080 ЛИДЕР, 2014 року випуску.

Суд керувався тим, що автомобіль і причіп набуті ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за час шлюбу, належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу між ними в рівних частках. Оскільки автомобіль і причіп є неподільним майном, яке знаходиться у володінні та користуванні ОСОБА_3 , то з останньої на користь ОСОБА_2 слід стягнути грошову компенсацію замість його частки у майні. Розмір грошової компенсації слід визначити виходячи з середньої ринкової вартості автомобіля, встановленої висновками оцінювача від 16 листопада 2023 року. ОСОБА_3 не довела набуття сторонами житлового будинку, земельної ділянки, автомобіля «TOYOTA Corolla» (кавового кольору), прибутку від діяльності автомийки та грошових коштів, а також наявність на час вирішення спору обладнання автомийки, внаслідок чого в цій частині зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у первісному позові відмовити, а зустрічний позов задовольнити частково, зокрема, відступити від засади рівності часток подружжя, збільшивши її частку у спільному майні подружжя до 70%, та поділити спільне майно (у тому числі гроші), присудивши різні неподільні речі, як то транспортні засоби, автомийка кожній зі сторін справи за вибором суду з урахуванням змінених часток. При цьому ОСОБА_3 послалася на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів державної реєстрації автомобіля та причепа, внаслідок чого суд першої інстанції мав здійснити поділ не транспортних засобів, а їх складових (запасних частин). Присудивши ОСОБА_3 автомобіль і причіп, а також стягнувши з неї на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частки у майні, суд порушив порядок поділу майна. Водночас суд неправильно визначив дійсну (ринкову) вартість автомобіля та причепа з огляду на те, що подані ОСОБА_2 до суду висновки оцінювача є неналежними та недопустимим доказами. При вирішенні спору про поділ автомобіля та причепа суд не вирішив питання щодо відступу від засади рівності часток подружжя, хоча ОСОБА_2 не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, не брав участі в утримання дитині та приховав спільне майно, тобто виникли обставини, що мають істотне значення. За час шлюбу, окрім автомобіля та причепа, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 набули: житловий будинок і земельну ділянку в Фінляндській Республіці, автомобіль «TOYOTA Corolla» (кавового кольору), обладнання автомийки та прибуток від її діяльності, грошові кошти як у виді заробітної плати ОСОБА_2 , так і у виді банківських вкладів, однак суд першої інстанції неправомірно відмовив у поділі цього майна. Крім того, суд діяв упереджено та підлягав відводу. При цьому суд не виконав завдання підготовчого провадження, не розглянув усі заяви та клопотання ОСОБА_3 , не витребував письмові докази та не викликав заявлених свідків, не повідомив про підготовче засідання, розглянув справу поспіхом і порушив порядок складання повного рішення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вказавши на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасницю судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 15 листопада 2009 року до 28 травня 2022 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 .

З 2019 року ОСОБА_2 проживає у Фінляндській Республіці, а з 2021 року сторони припинили подружні стосунки.

За договором купівлі-продажу №GM-6617 від 1 серпня 2014 року ОСОБА_2 придбав автомобіль. У тому ж році ОСОБА_2 купив причеп, який також був зареєстрований на його ім`я.

Згідно з висновками оцінювача від 16 листопада 2023 року (т. 1 а.с. 101-120) середня ринкова вартість автомобіля на час дослідження становить 411 960 грн, а середня ринкова вартість причепу на час дослідження 18 987 грн 62 коп.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

За змістом частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В силу ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Аналогічні положення закріпленні у статті 372 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Як передбачено статтею 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із положень статті 89 ЦПК України слідує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

За загальним правилом усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Для визнання спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Подружжя має право на поділ спільного майна незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки сторін є рівними.

Поділ неподільної речі, яка відноситься до спільної сумісної власності подружжя, можливий у спосіб присудження цієї речі одному з подружжя та компенсації вартості частини речі іншому з подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Також Верховний Суд України у пункті 22 цієї ж постанови роз`яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статті 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Водночас Верховний Суд України у пункті 30 постанови зауважив, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Зібрані докази достовірно вказують на те, що автомобіль і причіп набуті ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за час шлюбу, належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу між ними.

Із свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу (т. 1 а.с. 13-15) та договору №GM-6617 купівлі-продажу автомобіля від 1 серпня 2014 року з відповідним рахунком і актом прийому-передачі автомобіля від 7 серпня 2014 року (т. 1 а.с. 198-201) слідує, що автомобіль і причіп придбані сторонами за цивільно-правовими угодами та зареєстровані в територіальному органі сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України. Ці транспортні засоби як об`єкти цивільних прав є неподільними речами (статті 177, 179, 183 ЦК України), а не складовими частинами речі (стаття 187 УК України), внаслідок чого суд першої інстанції правильно здійснив їх поділ у цілому.

Доводи апеляційної скарги про необхідність поділу складових транспортних засобів (їх запасних частин) є помилковими.

Наразі автомобіль і причіп як неподільні речі знаходяться у володінні та користуванні ОСОБА_3 , їх фактичне місце знаходження не відоме. Відтак суд першої інстанції правомірно присудив їх ОСОБА_3 і стягнув з неї на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію замість його частки у майні. В суді першої інстанції сторони фактично погодили такий варіант поділу транспортних засобів.

Посилання ОСОБА_3 на порушення судом порядку поділу майна є безпідставними.

Водночас суд обґрунтовано визначив дійсну вартість автомобіля та причепа згідно з висновками оцінювача від 16 листопада 2023 року (т.1 а.с. 101-120).

ОСОБА_3 не спростувала правильність висновків оцінювача, її твердження про неналежність і недопустимість цих висновків як доказів не заслуговують на увагу.

Оскільки матеріали справи не містять об`єктивних і достатніх доказів про наявність істотних обставин, а саме про ненадання ОСОБА_2 утримання сім`ї, ухилення його від сплати аліментів і приховання ним спільного майна, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про поділ автомобіля та причепа між сторонами в рівних частках.

Доводи ОСОБА_3 про невирішення судом питання щодо відступу від засади рівності часток подружжя не відповідають дійсності.

У справі відсутні належні та допустимі докази набуття сторонами за час шлюбу (до фактичного припинення ними подружніх відносин після виїзду ОСОБА_2 за кордон) житлового будинку, земельної ділянки, автомобіля «TOYOTA Corolla» (кавового кольору), прибутку від діяльності автомийки та грошових коштів (заробітної плати та банківських заощаджень), а також існування на час вирішення спору обладнання автомийки, у зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно керувався тим, що вказане майно не підлягає поділу.

Посилання ОСОБА_3 на доведеність зустрічних позовних вимог і неналежність оцінки судом зібраних доказів суперечать фактичним обставинам справи.

Водночас апеляційний суд не знаходить підстав для висновку про упередженість суду першої інстанції. До того ж, ОСОБА_3 не заявляла відвід суду, що ухвалив рішення у справі.

Твердження ОСОБА_3 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є необґрунтованими.

Так, суд: провів підготовче засідання у справі, яке після об`єднання позовів тривало з 23 травня 2024 року до 27 грудня 2024 року (більше пів року); з урахуванням принципів пропорційності та змагальності цивільного судочинства витребував і дослідив усі заявлені сторонами докази, які з огляду на їх належність і допустимість містили інформацію щодо предмета доказування ( ОСОБА_3 не заявляла клопотання про витребування доказів у порядку, визначеному Гаазькою Конвенцією про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18 березня 1970 року або іншим міжнародним договором); фактично розглянув усі заяви та клопотання сторін; повідомив ОСОБА_3 через представника ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 7) про призначення підготовчого засідання на 27 грудня 2024 року та повідомив ОСОБА_3 безпосередньо (т. 2 а.с. 56) про призначення судового розгляду справи на 22 січня 2025 року.

Відтак процесуальні дії суду першої інстанції не вплинули на правильність ухваленого ним рішення.

Суд першої інстанції з`ясував усі обставини справи, а його висновки відповідають цим обставинам. Також суд правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 червня 2025 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Шевцова Л.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 48