ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 381/2758/24
Провадження № 2/362/571/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Мартинцової І.О.,

за участі секретаря судового засідання Жеребко Ю.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області перебувала вказана цивільна справа.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.06.2024 року дану справу передано за підсудністю для розгляду до Васильківського міськрайонного суду Київської області.

06.08.2024 вказана цивільна справа надійшла до Васильківського міськрайонного суду Київської області та у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана судді Мартинцовій І.О.

Ухвалою від 22.08.2024 року справу прийнято до провадження судді Мартинцововї І.О. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 04.09.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № -117160, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 4000 грн. шляхом перерахування їх на банківську картку, а позичальник зобов`язалась повернути використану суму в строк та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами кредитного договору.

15.02.2022 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги №15-02/22, відповідно до умов якого ТОВ «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до позичальників, у т.ч. за договором позики № -117160 від 04.09.2022 року.

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, в тому числі за договором позики № -117160від 04.09.2022 року.

Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань та на вимоги ст. ст. 525, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № -117160 від 04.09.2022 року в розмірі 29379,00 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 25379,00 грн.-заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь витрати зі сплати судового збору в сумі 3028 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн.

20.09.2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому останній просить у задоволенні позову відмовити частково, посилаючись на неправомірне нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування (20 днів), в зв`язку з чим розмір нарахованих відсотків (25379 грн.) значно перевищив суму боргу за договором позики (400 грн.) та не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності та те, що він не був належним чином повідомленим про відступлення права вимоги за кредитним договором. В зв`язку з цим просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 5560 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту 4000,00 грн. та заборгованості за процентами 1560 грн. Щодо заявлених витрат на правову допомогу в сумі 9000 грн. вважає їх неспівмірними, оскільки предмет спору не є складним, характер вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних; процесуальні документи, які містяться в ній не є складними та не можуть займати значних витрат часу на їх виготовлення, а позовна заява є досить шаблонною з урахуванням кількості боржників за однаковими примірниками кредитного договору. При цьому представник позивача, просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати за надання правової допомоги.

27.09.2024 року від представника відповідача в порядку ст. 43 ЦПК України надішли письмові пояснення, в яких останній просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стверджуючи, що нарахування відсотків здійснювалося в межах строку кредитування (24 місяці), визначеного та погодженого сторонами договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Щодо зміни кредитора в зобов`язанні - це здійснюється без згоди боржника, який не звільняється від обов`язку погашення заборгованості у випадку неповідомлення про передачу права вимоги іншій особі. В свою чергу вимоги представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу позивач вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки спір виник внаслідок неправомірної поведінки відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов договору, а тому витрати на правову допомогу були неминучими та є обґрунтованими. При цьому, вимоги відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, на думку представника позивача, не підлягають задоволенню, оскільки відзив на позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» в судове засідання не з`явився, подавши 22.05.2025 року заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Разом з тим, згідно резолютивної частин відзиву на позов (а.с.102) в разі не явки відповідача або його представника просили проводити розгляд справи без їх участі на підставі поданих доказів.

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Судом достовірно встановлено, що 04.09.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № -117160 (проста позика» предметом якого є надання товариством клієнту позики в розмірі 4 000 грн., шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладання електронного договору позики, що акцептована відповідачем 04.09.2021, шляхом підписання електронним підписом відповідача на умовах строковості, зворотності та платності в обмін на зобов`язання клієнта повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.п. 2.2 - 2.4. цього договору кредит надається на суму 4000,00 грн.; строк кредитування 20 днів, починається з 04.09.2021 та закінчується 22.09.2021 року (включно), цільове призначення - споживчі потреби.

Відповідно до умов договору кошти позики надавались у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надавались позичальником кредитодавцю з метою отримання кредиту.

Підпунктом 9.2. договору позики передбачено, що цей договір укладається в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором і має юридичну силу власноручного підпису і цим підписом позичальник підтверджує, що він був ознайомлений з всіма його умовами та йому була надана всі інформація, передбачена вимогами чинного законодавства (пункт 9.3. договору).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно реквізитів сторін, викладених в договорі позики № -117160 від 04.09.2021 року вбачається що ОСОБА_1 булаідентифікована за допомогою одноразового ідентифікатора.

Первісний кредитор ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» свої зобов`язання за договором позики №-117160 від 04.09.2022 року виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 4 000 грн. відповідачу, що підтверджується інформаційною довідкою.

При цьому, сторонами визнається та не заперечується, що вказаний договір був укладений в електронній формі, кошти згідно даного договору в сумі 4000 грн. було зараховано на банківську картку позичальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У відповідності до вимог ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правилами ч. 1ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1, ст. 512 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні може відбуватись на підставі передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Укладання договору факторингу відбулось у відповідності до ч.1 ст. 513 ЦК України, в якій зазначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, а обсяг прав які переходять до нового кредитора, визначений в ст. 514 ЦК України та договору про відступлення права вимоги, а саме, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Обов`язок повідомлення боржника новим кредитором про відступлення права вимоги не передбачено, останній несе сам ризик настання несприятливих наслідків, в разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові.

15.02.2022 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги № 15-02/22, відповідно до умов якого ТОВ «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до позичальників.

Згідно реєстру боржників від 15 лютого 2022 року до договору про відступлення права вимоги № 15-02/22ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право грошової вимоги до відповідачки за договором позики № -117160 від 04.09.2021 рокуу сумі 5560,00 грн., з яких 4 000 грн. сума боргу за тілом кредиту, 1560,00 грн. сума нарахованих процентів.

10.01.2023 року укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № -117160 від 04.09.2022 року.

Згідно реєстру боржників (Додаток № 3 до Договору про відступлення права вимоги № №10-01/2023 від 10.01.2023 року) ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № -117160 від 04.09.2022 рокуна суму 29379, 00 грн., з яких 4000 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням, 25379,00 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами.

Таким чином, належними доказами підтверджено перехід права вимоги позивача до відповідача за кредитним договором №-117160 від 04.09.2021 року в значно більшому розмірі ніж на момент первинного прав вимоги.

А тому, вирішуючи порушене сторонами по справі питання порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами, суд враховує наступне.

Пунктом 2.3. договору позики № -117160 від 04.09.2021 року визначено період (строк) користування кредитними коштами, який становить 20 днів та починається з 04.09.2021 року та закінчується по 24.09.2021 року (включно).

Інших додаткових угод щодо продовження строку кредитування матеріали справи не містять.

В силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

Отже, оскільки після спливу визначеного договором позики строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за договором позики, які нараховані після 24.09.2021 задоволенню не підлягають.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що право позивача нараховувати передбачені договором проценти за договором позики припинилося після спливу визначеного договором строку позики, а тому з 25.09.2021 року позивач не мав правових підстав нараховувати передбачені договором проценти, а мав правову можливість на захист свого порушеного права відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак таких вимог не заявляв, при цьому суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог.

Виходячи із заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики № -117160 від 04.09.2021 року в сумі позики 5560 грн., що складається з боргу за тілом кредиту в сумі 4000 грн., а також погоджені сторонами акційні проценти за 20 днів користування кредитом в сумі 1560 грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення відсотків суд підстав для задоволення позову не вбачає.

При цьому, суд звертає увагу на те, що саме даний розмір заборгованості був визначений первинним кредитодавцем на момент передачі права вимоги за договором відступлення права вимоги № 15-02/22 від 15.02.2022 року.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розподіл судових витрат.

Щодо витрат на правничу допомогу варто зазначити наступне.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію витягу з Акту №1 про надання юридичної допомоги від 03.04.2024 року; заявку на надання юридичної допомоги № 919 від 26.04.2024 року; копію договору №02-01/2023 від 02.01.2023 року про надання правової допомоги, прас лист від 01.11.2023 року, копію платіжної інструкції від 10.05.2024 року про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 року, за якими загальна вартість наданих послуг - 45 000 грн.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Згідно ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вже зазначалось раніше, представником відповідача заявлялось вимога про зменшення витрат на правову допомогу.

У постановах Верховного Суду від 7 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 8 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

А тому, враховуючи особливості предмета спору, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, складність справи, яка є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених в заявці та акті про надання правової допомоги, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, суд приходить до висновку про те, що заява представника позивача підлягає до часткового задоволення, у зв`язку з чим з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн., що відповідатиме критеріям виправданості, розумності та справедливості.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. необхідно зазначити наступне.

На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених відповідачем у зв`язку з розглядом справи в суді надано копію договору про надання правової допомоги від 14.08.2024 року, копію акта здачі-прийняття наданих послуг від 05.09.2024 року та квитанцію про оплату послуг в сумі 6000 грн.

Представником позивача заперечувались обставини щодо присудження витрат на правничу допомогу лише небгрунтованістю поданого відзиву.

А тому, враховуючи складність справи та об`єм виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), беручи до уваги те, що позовні вимоги були задоволені частково, суд вважає можливим стягнути з позивача на користь відповідача 5000 грн. витрат на правничу допомогу. В задоволенні іншої частини вимог заяви про стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно сумі задоволених позовних вимог, що становить 573, 05 грн.

Керуючись ст.ст.2,11,12,13,76,81,89,141,263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором № -117160 від 04.09.2021 рокув сумі 5560( п`ять тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати по сплату судового збору в сумі 573(п`ятсот сімдесят п`ять) грн. 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, .

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складено 17.06.2025.

Суддя Мартинцова І.О.