ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6403/25 Справа № 175/5059/25 Суддя у 1-й інстанції - Васюченко О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

Учасники справи:

Скаржник: ОСОБА_1 ,

Заінтересовані особи: ОСОБА_2 виконувач обов`язків директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, ОСОБА_3 заступник начальника міжрегіонального управління - начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області, ОСОБА_4 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Васюченко О.Г.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У квітні 2025року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2025року скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , виконувач обов`язків директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, ОСОБА_3 , заступник начальника міжрегіонального управління - начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області, Петрова Олена Олександрівна, про визнання неправомірною бездіяльність, повернуто скаржнику без розгляду.

Повертаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що на порушення вимог п. 5 ч. 3 ст. 448 ЦПК України скарга не містить ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження та напорушення вимог п. 2 ч. 4 ст. 448 ЦПК України до скарги не додано доказів направлення її копії заінтересованій особі ОСОБА_4 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

30 квітня 2025року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи Електронний суд апеляційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2025року.

В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд помилково не прийняв до уваги те, що в долученій до скарги копії постанови державного виконавця Дніпровського районного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Реутової Є.О. від 20 жовтня 2020року про відкриття виконавчого провадження №63340536, зазначено Реєстраційний номер виконавчого провадження та Ідентифікатор доступу.

Наголошував на тому, що з 07 листопада 2014року і дотепер упродовж більше 10-ти років, ОСОБА_4 (боржник у виконавчому провадженні №63340536) не має зареєстрованого місця проживання на території України, а тому ОСОБА_1 як сторона у справі, не має можливості у законний спосіб надіслати ОСОБА_4 копію скарги і додані до неї документи і, відповідно, виконати вимоги п. 2 ч. 4 ст. 448 ЦПК України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство юстиції України заперечило проти апеляційної скарги, заявляло, що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

29 травня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в електронному суді.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Учасники справи у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Повертаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що на порушення вимог п. 5 ч. 3 ст. 448 ЦПК України скарга не містить ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження та на порушення вимог п. 2 ч. 4 ст. 448 ЦПК України до скарги не додано доказів направлення її копії заінтересованій особі ОСОБА_4 .

Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити так як судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Водночас не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року).

ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Rada Cavanilles v. Spain», § 49, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1998 року).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Так, згідно пункту 5 частини третьої статті 448 ЦПК України, скарга повинна містити ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження.

Як вбачається з матеріалів доданих до скарги, а саме з копії постанови державного виконавця Дніпровського районного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Реутова Є.О. від 20 жовтня 2020року про відкриття виконавчого провадження №63340536 (а.с.17), така містить Реєстраційний номер виконавчого провадження та Ідентифікатор доступу, що у разі необхідності, надавало суду можливість отримати повний доступ до інформації про виконавче провадження.

Крім того, згідно пункту 2 частини четвертої статті 448 ЦПК України, до скарги додаються докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Водночас, ОСОБА_1 посилався на те, що з 07 листопада 2014року і дотепер ОСОБА_4 (боржник у виконавчому провадженні №63340536) не має зареєстрованого місця проживання на території України. З 20 січня 2015року ОСОБА_4 знята з усіх видів обліку на території України. 01 лютого 2015року ОСОБА_4 виїхала за межі України і дотепер жодного разу на територію України не в`їжджала. З 25 лютого 2016року ОСОБА_4 оголошена у державний розшук, що позбавляє його практичної можливості виконати вимоги пункту 2 частини четвертої статті 448 ЦПК України щодо ОСОБА_4 .

Повернувши ОСОБА_1 скаргу без розгляду, суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини та фактично не створив для сторони скаржника належні умови для того, щоб він міг реалізувати свої процесуальні права у спосіб та порядку що гарантовані нормами процесуального права.

Тож, за таких умов, скаржник не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права, а тому суд першої інстанції прийняв передчасне процесуальне рішення у справі.

Враховуючи зазначені обставини, повернення скарги ОСОБА_1 без розгляду у даному випадку є проявом надмірного формалізму.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не врахував вказаних вимог закону та передчасно дійшов висновку про повернення скарги без розгляду.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до ухвалення помилкової ухвали.

Саме з такого розуміння вищезазначених норм процесуального та матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права.

Згідно з частиною шостою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2025року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2025року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 10 червня 2025року.

Судді: