КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8934/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 червня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Ковбасюк О.О. в м. Київ у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2021 року позивач ТОВ СК «Альфа-Гарант» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в розмірі 48726,58 грн., судові витрати в розмірі 8000 грн., пов`язані з оплатою позивачем професійної правничої допомоги, та 2270 грн. судового збору.

Позов мотивував тим, що 21 червня 2018 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Renault д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Ford д.н.з. НОМЕР_2 . Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року в справі № 756/8478/18 встановлено вину ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, а також в постанові зазначено, що ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом в момент ДТП перебував з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився в присутності свідків від проходження огляду на стан сп`яніння. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс АМ/000539959.

Власник транспортного засобу Ford звернувся до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою про виплату страхового відшкодування. Керуючись нормами чинного законодавства, ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило на користь потерпілої особи, власника пошкодженого автомобіля Ford д.н.з. НОМЕР_2 48726,58 грн. страхового відшкодування.

Відповідно до п.п. а п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати регресного відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Отже, з огляду на вищенаведене до ТДВ СК «Альфа-Гарант» у порядку регресу перейшло право вимоги до відповідача на суму 48726,58 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» грошові кошти в розмірі 48726,58 грн., судовий збір в загальному розмірі 5675 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на зміст ст. 990 ЦК України, вказував, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це сума, яку за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинним станом на момент спірних правовідносин, має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Вказував, що з матеріалів справи вбачається наявність розрахунку страхового відшкодування (а. с. 21), страхового акту № ЦВ/18/1555 від 14 вересня 2018 року (а. с. 22), яким визначено суму страхового відшкодування, що підлягає до виплати, в розмірі 28726,58 грн., що містить посилання на проведене дослідження від 27 червня 2018 року № 09-D/42/4. Згідно вказаного дослідження (а. с. 139 - 144) вартість матеріального збитку, завданого власнику Ford Transit д.н.з НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження, складає 35671,90 грн. з урахуванням ПДВ, а 29726,59 грн. без урахування ПДВ.

Вказану суму матеріального збитку за вирахуванням франшизи 1000 грн. позивачем було перераховано потерпілій стороні шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок, що підтверджується платіжним дорученням № ID-110031 від 14 вересня 2018 року.

Тобто позивач 14 вересня 2018 року у відповідності до вищенаведених документів виплатив потерпілому суму матеріального збитку (страхове відшкодування) в розмірі 28726,58 грн., відтак деліктне зобов`язання припинилось його належним виконанням, здійсненим страховиком.

Наводив зміст п. 36 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказував, що з матеріалів справи (а. с. 13) вбачається, що позивач 26 червня 2018 року отримав заяву потерпілої сторони про страхове відшкодування та 14 вересня 2018 року прийняв рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатив його, що повною мірою відповідає п. 36 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Натомість твердження суду першої інстанції про те, що 16 листопада 2018 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ТОВ «Будресурс-Економія» було підписано угоду про розмір страхового відшкодування, відповідно до якої затверджено остаточну суму страхового відшкодування за полісом № АМ-, яким забезпечено транспортний засіб Ford д.н.з. НОМЕР_2 в розмірі 49726,28 грн., що з вирахуванням франшизи в сумі 1000 грн. становить 48726,58 грн., не відповідає правильному застосуванню норм матеріального права.

Оскільки станом на 16 листопада 2018 року закінчився строк 90 днів прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування і його виплати або прийняття рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, а також за страховим випадком, що трапився 21 червня 2018 року, страховиком вже було проведено дослідження від 27 червня 2018 року № 09-D/42/4, визначено розмір матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Ford д.н.з. НОМЕР_2 та здійснено виплату.

При цьому, укладення між ТОВ «Будресурс-Економія» та ТДВ СК «Альфа-Гарант» вказаної угоди аж 16 листопада 2018 року після отримання страхового відшкодування 14 вересня 2018 року за страховим випадком, що трапився 21 червня 2018 року, за відсутності будь-яких заперечень щодо виплаченого розміру страхового відшкодування, свідчить про фіктивний характер такої угоди.

Суд першої інстанції також вказав, що 19 листопада 2018 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі розрахунку страхового відшкодування складено страховий акт № ЦВ/18/1555/1, яким визначено суму страхового відшкодування, що підлягає до виплати ТОВ «Будресурс-Економія», в розмірі 20000 грн.

Вказану суму страхового відшкодування позивачем було перераховано потерпілій стороні шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок, що підтверджується платіжним дорученням ІD-112226 від 19 листопада 2018 року.

Вказував, що поза увагою суд залишилось також те, що виходячи з умов угоди про розмір страхового відшкодування від 16 листопада 2018 року, на яку посилався позивач, п. 3 страховик і потерпілий погоджуються, що розмір страхового відшкодування за вказаним страховим випадком визначається за вирахуванням франшизи в розмірі 1000 грн. за полісом № АМ- від 23 серпня 2017 року і становить 48726,58 грн.

При цьому сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Крім цього, угода про розмір страхового відшкодування від 16 листопада 2018 року, на яку посилався позивач, суперечить проведеному дослідженню від 17 червня 2018 року № 09-D/42/4, що вказує на її удаваний характер.

Наводив зміст ст. 256 ЦК України, вказував, що згідно з ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання, зокрема виплати страхового відшкодування.

Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, з чого можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом.

На час виплати позивачем страхового відшкодування згідно платіжного доручення ІD-110031 від 14 вересня 2018 року на суму 28726,58 грн. між ним та потерпілою особою не було укладено жодних угод щодо визначення розміру страхового відшкодування, графіку, розміру та порядку його сплати, у вказаному платіжному дорученні не було зазначено про частковість сплати цього страхового відшкодування, відтак зобов`язання з відшкодування шкоди припинилось оплатою, проведеною позивачем належним чином 14 вересня 2018 року.

Днем виконання основного зобов`язання є день виплати страхувальником страхового відшкодування на користь потерпілої особи, тобто 14 вересня 2018 року, а з позовом до суду позивач звернувся 12 листопада 2021 року, тобто після спливу позовної давності, що є підставою застосування наслідків спливу позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 23 березня 2016 року в справі № 6-2598цс15.

Зі страхового акту № ЦВ/18/1555 вбачається, що позивачем було проведено дослідження від 27 червня 2018 року № 09-D/42/4 та визначено вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин в розмірі 35671,90 грн., в тому числі ПДВ, а 29726,59 грн. без ПДВ, 28726,59 грн. з вирахуванням франшизи.

Зобов`язання з відшкодування шкоди за страховим випадком, що трапився в червні 2018 року за участі відповідача, припинилось оплатою, проведеною позивачем належним чином 14 вересня 2018 року, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, проте вищенаведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення коштів, суд першої інстанції виходив з правомірності звернення позивача з вимогою про стягнення в порядку регресу з відповідача ОСОБА_1 на його користь суми страхового відшкодування у розмірі 48726,58 грн., сплаченого позивачем на користь потерпілого за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась з вини відповідача, отримавши таким чином право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, заявлені позивачем вимоги є законними, обґрунтованими, доведені належними та допустимими доказами, а тому із урахуванням того, що сума страхового відшкодування у розмірі 48726,58 грн. ОСОБА_1 позивачу не відшкодована, така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Судом встановлено, що 23 серпня 2017 ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_3 уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АМ/0539959, яким забезпечено транспортний засіб Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 зі страховою сумою (лімітом відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100000 грн. (а. с. 8 т. 1).

21 червня 2018 року о 15 год. 45 хв. в м. Києві по вул. Скляренка, 5 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , та транспортного засобу марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 . В результаті ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Крім цього, ОСОБА_1 21 червня 2018 року о 15 год. 45 хв. в м. Києві по вул. Скляренка, 5 керував автомобілем Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, своїми діями порушив п. 2.5 ПДР.

Зазначені обставини та вина відповідача встановлені постановою Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року у справі №756/8478/18, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Постанова суду не оскаржувалася та набрала законної сили 16 вересня 2018 року (а. с. 18 т. 1).

ОСОБА_4 працював на посаді водія ТОВ «Будресурс-Економія» на підставі наказу № 4к від 26 лютого 2004 року (а. с. 14 зворот т. 1), був призначений відповідальним за технічний стан транспортного засобу «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_2 та списання палива (а. с. 14 т. 1) та представляв інтереси товариства у оформленні документів, зв`язаних з ДТП в страхових компаніях, на підставі довіреності (а. с. 17 т. 1).

22 червня 2018 року ОСОБА_1 подав повідомлення до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про дорожньо-транспортну пригоду (а. с. 9 т. 1).

25 червня 2018 ТОВ потерпіла особа «Будресурс-Економія» повідомила ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 21 червня 2018 за участю транспортного засобу марки «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_2 , та «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , а також цього ж дня звернулася до вказаної страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 12 - 13 т. 1). В повідомленні про ДТП зазначено про наявність у потерпілої особи полісу ОСЦПВ № АМ7029936 у СК «Оранта».

14 вересня 2018 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на підставі розрахунку страхового відшкодування складено страховий акт №ЦВ/18/1555, яким визначено суму страхового відшкодування, що підлягає до виплати ТОВ «Будресурс-Економія», у розмірі 28 726,58 грн., при цьому використано висновок про вартість майна, складений аварійним комісаром ФОП ОСОБА_5 від 27 червня 2018 року № 09-D/42/4 (а. с. 22 т. 1), копія якого знаходиться на а. с. 139 - 147 т 1.

Вказану суму страхового відшкодування позивачем було перераховано потерпілій стороні шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок, згідно платіжного доручення №ID-110031 від 14 вересня 2018 року (а. с. 26 т. 1).

20 вересня 2018 року ТОВ «Будресурс-Економія» звернулося до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з претензією, за змістом якої, за оцінкою однієї з профільних СТО, якою є ТОВ «Ніко Форвард Мегаполіс», відновлення автомобіля обійдеться у суму понад 189000 грн., рахунок від 27 червня 2018 року № 02422 додається. ТДВ «СК «Альфа-Гарант» в односторонньому порядку без надання калькуляції та погодження суми компенсації перерахувала на поточний рахунок підприємства 28726,58 грн., обсяг виділених коштів не дозволяє відновити автомобіль для подальшого використання. Вимагало оплатити рахунок ТОВ «Ніко Форвард Мегаполіс» або збільшити обсяг коштів до суми, що надасть змогу провести ремонт на не профільній СТО (а. с. 148 т. 1).

Згідно з рахунком ТОВ «Ніко Форвард Мегаполіс» № 02422 від 27 червня 2018 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням запчастин, становить 189 399,22 грн. з ПДВ (а. с. 19 - 20 т. 1).

16 листопада 2018 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ТОВ «Будресурс-Економія» на підставі ст. 36 п. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» укладено угоду про розмір страхового відшкодування, відповідно до якої затверджено остаточну суму страхового відшкодування за полісом №АМ-, яким забезпечено транспортний засіб «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_2 , в розмірі 49 726,58 грн., що з вирахуванням франшизи в сумі 1 000 грн. становить 48 726,58 грн. (а. с. 23 т. 1).

19 листопада 2018 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на підставі розрахунку страхового відшкодування складено страховий акт №ЦВ/18/1555/1, яким визначено суму страхового відшкодування, що підлягає до виплати ТОВ «Будресурс-Економія», у розмірі 20 000 грн. (а. с. 24 - 25 т. 1).

Вказану суму страхового відшкодування позивачем було перераховано потерпілій стороні шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок, згідно платіжного доручення №ID-112226 від 19 листопада 2018 року (а. с. 26 т. 1).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності (а. с. 50 т. 2).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченою відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 36.2 статті 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик i потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування i не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно з підпунктом «в» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подавати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Враховуючи наведені законодавчі норми, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач як водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, після дорожньо-транспортної пригоди за його участю відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, дійшов правильного висновку про те, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відповідно до положень статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набув права зворотної вимоги до відповідача у межах суми страхового відшкодування, у зв`язку із чим обґрунтовано задовольнив вимоги позивача.

Доводи апеляційної скарги, що позивач 14 вересня 2018 року у відповідності до розрахунку страхового відшкодування, страхового акту № ЦВ/18/1555 від 14 вересня 2018 року, висновку про вартість майна від 27 червня 2018 року № 09-D/42/4, а також положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийняв рішення про виплату страхового відшкодування та виплатив потерпілому суму матеріального збитку (страхового відшкодування) у розмірі 28726,58 грн., відтак деліктне зобов`язання припинилось його належним виконанням, здійсненим страховиком, не ґрунтуються на доказах, долучених до матеріалів справи, та відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Так, судом встановлено, що після виплати страхового відшкодування 14 вересня 2018 року ТОВ «Будресурс-Економія» 20 вересня 2018 року звернулося до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з претензією, до якої додало рахунок ТОВ «Ніко Форвард Мегаполіс» від 27 червня 2018 року № 02422, та повідомляло, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» в односторонньому порядку без надання калькуляції та погодження суми компенсації перерахувала на поточний рахунок підприємства 28726,58 грн., обсяг виділених коштів не дозволяє відновити автомобіль для подальшого використання.

Враховуючи вищевикладене, 16 листопада 2018 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ТОВ «Будресурс-Економія» на підставі ст. 36 п. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» уклали угоду про розмір страхового відшкодування, відповідно до якої погодили остаточну суму страхового відшкодування за полісом №АМ-, яким забезпечено транспортний засіб «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_2 , в розмірі 49 726,58 грн., що з вирахуванням франшизи в сумі 1000 грн. становить 48 726,58 грн. (а. с. 23 т. 1).

За даних обставин доводи апеляційної скарги, що укладення ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ТОВ «Будресурс-Економія» угоди лише 16 листопада 2018 року за страховим випадком, що трапився 11 червня 2018 року, за відсутності будь-яких заперечень щодо виплаченого розміру страхового відшкодування, свідчить про фіктивний характер такої угоди, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що сума 48726,58 грн. мала б зменшуватися на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, зважаючи на те, що загальний розмір виплаченого ТОВ «Будресурс-Економія» страхового відшкодування становить 48726,58 грн., при цьому згідно з рахунком ТОВ «Ніко Форвард Мегаполіс» № 02422 від 27 червня 2018 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_2 становить 189 399,22 грн. з ПДВ (а. с. 19 - 20 т. 1), тобто розмір ПДВ при визначенні розміру страхового відшкодування був вочевидь врахований позивачем.

Таким чином, остаточно виплата страхового відшкодування у даній справі здійснена ТДВ «СК «Альфа-Гарант» 19 листопада 2018 року, згідно платіжного доручення №ID-112226 від 19 листопада 2018 року (а. с. 26 т. 1).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності, апеляційний суд враховує таке.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

З огляду на положення частини шостої статті 261 ЦК України моментом початку позовної давності для регресної вимоги страховика в правовідносинах буде день виконання основного зобов`язання і фактично день припинення цього зобов`язання належним виконанням - день проведення страховиком виплати страхового відшкодування третій особі (потерпілому в деліктному зобов`язанні).

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 202/4716/15-ц (провадження № 61-16306св18).

Враховуючи, що основне зобов`язання ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виконало 19 листопада 2018 року, що підтверджено копією платіжного доручення, а з позовом до суду звернулося 10 листопада 2021 року, трирічний строк, встановлений частиною шостою статті 261 ЦК України, ним не пропущено.

На вказані обставини правомірно послався суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо обґрунтованості заяви ОСОБА_1 про застосування позовної давності.

Доводи апеляційної скарги, що зобов`язання з відшкодування шкоди за страховим випадком, що трапився у червні 2018 року за участі відповідача, припинилось оплатою, проведеною позивачем належним чином 14 вересня 2018 року, що залишилось поза увагою суду першої інстанції, а тому позивачем пропущено строк позовної давності, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, з урахуванням встановлених обставин, та відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.

Крім того, 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (КОВІД-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (КОВІД-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Законом України від 15 березня 2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Отже, строк позовної давності в силу положень пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину та воєнного стану.

Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог у цій справі станом на день звернення до суду не спливла, її перебіг був зупинений до кінця дії карантину, який був введений з 20 березня 2020 року та продовжувався до 30 червня 2023 року. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності, продовжується на строк дії воєнного стану в Україні.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Оскільки за результатами апеляційного перегляду апеляційна скарга залишається без задоволення, перерозподілу судових витрат апеляційним судом відповідно до ст. 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.