УХВАЛА

04 червня 2025 року

м. Київ

справа № 641/3257/25

провадження № 61-136вп25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянув питання щодо визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

03 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Слобідського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Слобідський районний суд м. Харкова ухвалою від 07 травня 2025 року вказану цивільну справу направив до Верховного Суду для визначення підсудності

у порядку статті 29 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що сторони є громадянами України та проживають за її межами, а саме у Республіці Польща.

30 травня 2025 року матеріали цивільної справи № 641/3257/25 надійшли

до Верховного Суду.

Верховний Суд вважає, що у визначенні підсудності справи слід відмовити

з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право

в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частиною першою статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно частини десятої статті 28 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися

за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Аналіз наведеної норми процесуального права дає підстави для висновку,

що підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянином України

та іноземцем визначається ухвалою Верховного Суду виключно у тому разі, якщо обидві сторони проживають за межами України.

Відповідно до статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

З надісланих матеріалів убачається, що сторони є громадянами України

та мають зареєстроване місце проживання в Україні.

Згідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 , - з 18 червня 2008 року (довідка

№ 1355930 від 07 травня 2025 року).

Відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади м. Харкова

від 07 травня 2025 року дані щодо місця реєстрації відповідача ОСОБА_2

у Реєстрі відсутні.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_2

та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 29 грудня 2014 року у виконавчому комітеті Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 20.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони у грудні 2021 року виїхали

за межі України та проживають у Республіці Польща. Однак у позовній заяві відсутні посилання на докази про реєстрацію місця проживання кожної зі сторін та докази їх проживання за межами України.

Відомостей про те, що на даний час обидві сторони проживають за межами України надані матеріали не містять.

Саме по собі посилання на те, що обидві сторони є громадянами України

та проживають за її межами, яке не підтверджено належними доказами,

не підтверджує факт проживання сторін за межами України.

Тому відсутні підстави для визначення підсудності справи цієї справи Верховним Судом.

При цьому, тимчасове перебування громадян України за межами України

не є підставою для визначення підсудності судових справ за їх участю Верховним Судом.

За правилами статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися

на припущеннях, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Встановлено, що належні докази, які б свідчили про те, що сторони проживають за межами України (тимчасова реєстрація, набуття соціального статусу тощо)

у справі відсутні.

За відсутності доказів того, що сторони проживають за межами України, підстави для визначення суддею Верховного Суду підсудності справи у порядку статті 29 ЦПК України відсутні.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2

є громадянами України, проте відомості про місце постійного проживання сторін за межами України матеріали справи не містять, також відсутні докази

на підтвердження факту проживання сторін за межами України, тому правові підстави для визначення підсудності цієї справи Верховним Судом відсутні.

Керуючись статтею 29 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у визначенні підсудності справи № 641/3257/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Матеріали справи повернути до Слобідського районного суду м. Харкова.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко