Березівський районний суд Одеської області
05.06.2025
Справа № 494/613/25
Провадження № 2/494/365/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді - Рябчун А.В.,

за участю секретаря - Авдєєвої С.В.,

представника позивача адвоката Ковтун К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Березівка в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Березівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

26 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Березівської міської ради Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позовна заява мотивована тим, що за адресою: АДРЕСА_1 , (колишній 53) знаходиться домоволодіння. 82/100 частки вказаного домоволодіння належить їй на підставі свідоцтва про право власності на 82/100 частки житлового будинку посвідченого Березівською міською радою від 10.07.1972 року, книга 2, ст. 134, р № 143, дата реєстрації 10.07.1972 року.

18/100 часткидомоволодіння згідно з протоколом засідання виконавчого комітету Березівської міської ради від 05.07.1972 року належали громадянці ОСОБА_2 , яка в свою чергу подарувала свою частку громадянці ОСОБА_3 , що підтверджується Довідкою ВУ ЖКГ м. Березівки №269 від 17.10.2023 року.

Тобто 18/100 частки житлового будинку зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору дарування 18/100 частки житлового будинку посвідченого Березівською державною нотаріальною конторою від 15.12.1984 року, р № 1873, книга 2, ст. 134, р № 143, дата реєстрації 21.12.1984 року.

Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла спадщину після її смерті не відкривалася та не оформлялася, тобто 18/100 частини будинку залишилося не переоформленими.

Посилається на те, що зареєстрована та проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_2 вже протягом 52 років. За час проживання в даному будинку, вона вчасно сплачує всі комунальні послуги, що підтверджується відповідними договорами та квитанціями. Отже, вона відкрито, добросовісно та безперервно володіє вищевказаним будинком та несе тягар його утримання в повному обсязі. З метою підтвердження технічних характеристик будинку нею було замовлено виготовлення технічного паспорту на нього. З даного технічного паспорта вбачається, що самочинне будівництво відсутнє, житлова будівля не є аварійною та придатна до користування. Як зазначено в технічному паспорті від 04.10.2023 року за адресою:АДРЕСА_2 знаходиться садибний житловий будинок загальною площею 61,5 кв.м, житловою площею 34.8 кв.м., допоміжною площею 26.7 кв.м.

При цьому вона витрачала особисті грошові кошти на проведення ремонтних робіт у будинку. Також своєю особистою працею покращувала житлові умови будинку.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просить суд:

- визнати за нею право власності на 18/100 частки садибного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м, в порядку набувальної давності.

Процесуальні дії суду

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 березня 2025 року справа передана для розгляду судді Рябчун А.В.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 27 березня 2025 року позовна заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та витребувано з Пересипської державної нотаріальної контори у м. Одеса (адреса: 65102, м. Одеса, вул. Перша Сортувальна, буд.36 Г) відомості стосовно того чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Витребувано з Одеського державного нотаріального архіву (адреса: 65104, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд.92 а) завірену належним чином копію договору дарування № 18/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , посвідченого Березівською державною нотаріальною конторою від 15.12.1984 року №1873, книга 2, №143, дата реєстрації 21.12.1984 року, стороною якого є ОСОБА_3 .

17 квітня 2025 року від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Відповідно до довідкового листа від 17 квітня 2025 року сторони по справі в судове засідання не з`явилися, слухання відкладено на 01 травня 2025 року.

25 квітня 2025 року від представника відповідача Березівської міської ради Одеської області Танасійчук О. І. надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача. Проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до протоколу судового засідання від 01 травня 2025 року у справі оголошено перерву до 14 травня 2025 року для надання додаткових доказів.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 14 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 04 червня 2025 року.

Відзив на позовну заяву відповідач не подав.

Фактичні обставини справи

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 виданого Березівським РВ УМВС України в Одеській області 12.11.2001 року, ОСОБА_1 підтверджується, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Власником 82/100 частки житлового будинку на АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на 82/100 частки житлового будинку посвідченого Березівською міською радою від 10.07.1972 року, книга 2, ст. 134, р №143, дата реєстрації 10.07.1972 року.

Згідно з протоколом засідання виконавчого комітету Березівської міської ради від 05.07.1972 року 18/100 часткивищевказаного домоволодіння належали громадянці ОСОБА_2 , яка в свою чергу подарувала свою частку громадянці ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою ВУ ЖКГ м. Березівки №269 від 17.10.2023 року.

Згідно копії договору дарування 18/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , посвідченого Березівською державною нотаріальною конторою Одеської області від 15.12.1984 року за реєстровим №1873, зареєстровано за ОСОБА_3 .

Відповідно до відповіді Пересипської Державної нотаріальної контори у м. Одеса №835/01-16 від 03 квітня 2025 року спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилась.

Рішенням Виконавчого комітету Березівської міської ради № 11-172 від 26 жовтня 2023 року було вирішено впорядкувати поштову адресу об`єкту нерухомого майна 82/100 житлового будинку по АДРЕСА_3 АДРЕСА_2 .

Згідно копії технічного паспорта від 04.10.2023 року виготовленого на замовлення ОСОБА_1 вбачається, що самочинне будівництво відсутнє, житлова будівля не є аварійною та придатна до користування, а також зазначено за адресою:АДРЕСА_2 знаходиться садибний житловий будинок загальною площею 61.5 кв.м, житловою площею 34.8 кв.м., допоміжною площею 26.7 кв.м.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав ОСОБА_1 є власником житлового будинку, садибного типу, загальною площею 83,5 кв.м, житловою площею 52,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

З наданих суду копій договорів про надання населенню послуг з газопостачання, копій квитанцій по сплаті комунальних послуг вбачається, що ОСОБА_1 сплачувала платежі за спожиту електричну енергію та за використаний природній газ за адресою: АДРЕСА_2 .

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347св22).

За змістом правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року (справа № 910/17274/17), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року (справа №201/12550/16), від 27 червня 2019 року (справа №175/2338/16), для набуття права власності за набувальною давністю необхідна сукупність обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_5 показала, що є сусідкою ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 . Зазначила, що за вказаною адресою проживає з 1970 року, знає сім`ю ОСОБА_1 . На момент, коли вона заселилася в будинок за адресою: АДРЕСА_5 , по сусідству проживала сім`я ОСОБА_6 (вона, батько та мачуха ОСОБА_7 ). Остання проживала у дворі в літній кухні. ОСОБА_3 вона не знає, ніколи не бачила. Інших осіб, які б проживали за спірною адресою вона не знає.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_8 показала, що є сусідкою ОСОБА_1 по сусідству з останньою вона проживає з 1980 року. За адресою ОСОБА_1 , на момент коли вона почала проживати по сусідству, проживала лише її сім`я. ОСОБА_7 , ОСОБА_3 вона не знає, батьків заявниці не застала, не знає. Крім ОСОБА_1 та її сім`ї ніхто за спірною адресою не бачила.

Проаналізувавши обставини справи, пояснення представника позивача, показання свідків, долучені письмові докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про визнання права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Судом проаналізовано, надану Одеським державним нотаріальним архівом копію договору дарування від 15 грудня 1984 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , відповідно до якого 18/100 частин спірного будинковолодіння належить ОСОБА_3 , який підтверджує наявність у останньої права власності на спірну частину будинковолодіння.

Отже встановлено, що співвласником спірних 18/100 частин будинковолодіння є ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому судом не встановлено наявність у ОСОБА_3 правонаступників (спадкоємців), оскільки наявна у матеріалах справи довідка Пересипської державної нотаріальної контори зазначає, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилася.

Факт безперервного та добросовісного користування позивачем спірним нерухомим майном доведено під час розгляду справи. Зокрема, обставини щодо проведення ремонту у спірному будинку, сплата житлово-комунальних послуг, підтверджують факт відкритого та безперервного користування домоволодінням. Показаннями свідків встановлено, що інших осіб, які б проживали за спірною адресою, крім сім`ї ОСОБА_1 , не було. Також підтверджено факт відкритого та безперервного користування позивачем спірним нерухомим майном понад 50 років.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивачкою доведено наявність передбачених у частині 1 статті 344 ЦК України підстав для набуття права власності за набувальною давністю, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Отже, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 7, 12, 13, 81, 141, 200, 247, 258-259, 264, 265, 354 ЦПК України, статей 15, 16, 316, 328, 344 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 18/100 частки садибного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 52,3 кв.м, в порядку набувальної давності.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Березівська міська рада Одеської області, , адреса: пл. Ген. Плієва, буд. 9, м. Березівка, Березівський район, Одеська область.

Суддя: А. В. Рябчун