Справа № 697/476/25
Провадження № 2/697/476/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю: секретаря судових засідань Васянович Ю.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Канів, Черкаської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» (далі також ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», позивач) звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.06.2020 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту 500833712 відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит у сумі 22 561,66 грн., строк кредиту 84 місяці, на споживчі потреби з відсотковою ставкою 63%. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами.

АТ «АЛЬФА-БАНК» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 22 561,66 грн., в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість.

22.02.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК ФОРТ» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ».

В подальшому 23.02.2021 між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшли до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС».

Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 24.06.2020, укладеним між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем.

Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20.09.2021, загальний розмір заборгованості відповідача становить 40 040,85 грн., яка складалась з тіла кредиту в розмірі 22 561,66 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 17 479,19 грн.

Виходячи з вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 40 040,85 грн., судовий збір та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9 200,00 грн.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06.03.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.45).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без участі їх представника, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с.64).

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі у зв`язку з тим, що вона має інвалідність ІІ групи. Позовні вимоги визнає частково, а саме тіло кредиту в розмірі 22 561,66 грн., інші позовні вимоги не визнає (а.с.61).

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 24.06.2020 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір шляхом підписання Оферти на укладення угоди про надання кредиту № 500833712, згідно умов якої ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 22 561,66 грн. (а.с.5).

Оферта містить умови споживчого кредиту, а саме: тип кредиту - «Кредит готівкою», сума кредиту 22 561,66 грн., процентна ставка 63% річних, тип ставки фіксована, строк кредиту 84 місяці. Дата повернення кредиту 25.06.2027 (п. 2 Оферти).

Відповідно до п. 3 Оферти, кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором № 501105729 від 28.01.2019. Розмір 22 561,66 грн., спосіб видачі переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «АЛЬФА-БАНК», .

Підписанням вказаного договору відповідач беззаперечно підтвердила, що перед укладанням угоди ознайомлена у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту.

Крім того, сторони своїми підписами узгодили в письмовій формі графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту і реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що становить додаток до Угоди про надання кредиту № 500833712 (а.с.6).

Акцептом на пропозицію на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500833712 від 24.06.2020 АТ «АЛЬФА-БАНК» прийняло пропозицію ОСОБА_1 на укладення споживчого кредиту (а.с.5-зворот).

З наданого позивачем паспорта споживчого кредиту вбачається, що сторонами за вказаним кредитним договором узгоджено суму кредиту 22 561,66 грн., строк кредитування 84 місяці, процентну ставку 63,00% річних, реальна річна процентна ставка 63,00%, обов`язковий платіж встановлено у розмірі 1 200,82 грн. (а.с.7).

Відповідно до меморіального ордеру № 911734 від 25.06.2020, АТ «Сенс Банк» платник ОСОБА_1 перераховано на рахунок НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 22 561,66 грн., призначення платежу надання кредиту за кредитним договором № 500833712 від 24.06.2020 (а.с.9).

Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено також виписками по особовому рахунку за період з 24.06.2020 по 20.09.2021 (а.с.26-31).

АТ «АЛЬФА-БАНК» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, шляхом перерахування на рахунок відповідача коштів безготівковим шляхом.

Однак, відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала та доказів зворотного з боку відповідача суду надано не було.

З огляду на неналежне виконання зобов`язань у відповідача перед АТ «АЛЬФА-БАНК» утворилась заборгованість в сумі 40 040,85 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 22 561,66 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 17 479,19 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом станом на 20.09.2021 (а.с.32).

22.02.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК ФОРТ» укладено договір факторингу № 1, у відповідності до умов якого «АТ «АЛЬФА-БАНК» передав (відступив) ТОВ «ФК ФОРТ» за плату належні йому право вимоги, а ТОВ «ФК ФОРТ» прийняв належне АТ «АЛЬФА-БАНК» право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до договору (а.с.10-14).

Згідно з п. 2.2 договору факторингу визначено, право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту.

Відповідно до виписки з Додатку до договору факторингу № 1 від 22.02.2021, ТОВ «ФК ФОРТ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500833712 від 24.06.2020 в сумі 40 040,85 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 22 561,66 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 17 479,19 грн. (а.с.15).

Відповідно до акту приймання-передачі Реєстру боржників від 22.02.2021 до договору факторингу № 1 від 22.02.2021, клієнт АТ «АЛЬФА-БАНК» передав, а фактор ТОВ «ФК ФОРТ» отримав право вимоги, детальний опис складових якого наведений в додатку № 1-1 до договору. Клієнт передав, а фактор прийняв згідно з вимогами п. 2.3.1 договору реєстр боржників клієнта від 22.02.2021 на компакт-диску, складений за формою із додатком № 1-2 до договору. Загальність кількість переданих боржників становить 10 590 (а.с.16).

З платіжного доручення № 35 від 23.02.2021 вбачається, що ТОВ «ФК ФОРТ» перерахувало АТ «АЛЬФА-БАНК» 14 235 001,00 грн. за право вимоги згідно договору факторингу № 1 від 22.02.2021 (а.с.17).

23.02.2021 між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01-23-02/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК ФОРТ» передав (відступив) ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» прийняв належні ТОВ «ФК ФОРТ» права вимоги до боржників, вказаними у Додатку № 1-1 до договору (а.с.18-22).

Згідно з п. 2.2 договору факторингу, визначено право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту.

Відповідно до виписки з Додатку до договору факторингу № 01-23-02/21 від 23 лютого 2021 року, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500833712 від 24.06.2020 в сумі 40 040,85 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 22 561,66 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 17 479,19 грн. (а.с.23).

Відповідно до акту приймання-передачі Реєстру боржників від 23.02.2021 до договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021, клієнт ТОВ «ФК ФОРТ» передав, а фактор ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» отримав право вимоги, детальний опис складових якого наведений в додатку № 1-1 до договору. Клієнт передав, а фактор прийняв згідно з вимогами п. 2.3.1 договору реєстр боржників клієнта від 23.02.2021 на компакт-диску, складений за формою із додатком № 1-2 до договору. Загальність кількість переданих боржників становить 10 590 (а.с.24).

З платіжного доручення № 129 від 23.02.2021 вбачається, що ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» перерахувало ТОВ «ФК ФОРТ» 13235000,00 грн. за право вимоги згідно договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021 (а.с.25).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно з статтею 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно з ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

З матеріалів справи вбачається, що 24.06.2020 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) на укладення угоди про надання кредиту в розмірі 22 561,66 грн., з процентною ставкою 63 % річних строком на 84 місяці. Спосіб видачі переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «АЛЬФА-БАНК», .

Також 24.06.2021 між сторонами було підписано паспорт споживчого кредитування, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за його використання щомісячно до 17 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 1 200,82 грн.

Факт отримання кредитних коштів відповідачкою та використання для погашення заборгованості за іншим кредитом за її заявою підтверджується виписками по рахунку за період з 24.06.2020 по 20.09.2021.

З наведеного слідує, що позивачем доведено, що відповідач уклала із АТ «АЛЬФА-БАНК» кредитний договір та отримала кошти, які використала для погашення існуючої заборгованості за попереднім кредитом в АТ «АЛЬФА-БАНК», проте, не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернула, внаслідок чого станом на 20.09.2021 заборгованість за кредитним договором становить 40 040,85 грн.

Відповідач не заперечувала факту укладення кредитного договору та визнала наявність заборгованості по тілу кредиту.

Як вже було встановлено судом, кредитний договір № 500833712 від 24.06.2020 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; боржник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо його умов та в подальшому договір виконувала.

Кредитний договір містить повну інформацію щодо умов кредитування, а саме щодо суми та періоду надання кредиту і розміру процентної ставки, порядку надання і погашення кредиту, відповідальності за порушення умов договору.

Враховуючи зміст кредитного договору можливо дійти висновку, що ОСОБА_1 з моменту підписання цього договору була обізнана щодо оплатності наданого кредиту, а також щодо свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору, зокрема в частині умов щодо нарахування відсотків, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Таким чином вказані нарахування процентів за користування кредитом відповідають умовам укладеного між сторонами договору та зазначеним нормам права.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Однак у справі не встановлено, що АТ «АЛЬФА-БАНК» приховало від позичальника об`єктивну інформацію щодо сукупної вартості кредиту. Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Заперечуючи проти розміру заборгованості по відсоткам, відповідачем не надано доказів щодо неправильності розрахунку наданого позивачем, своїх розрахунків не наведено та не надано належних, достатніх та допустимих доказів факту виконання умов договору.

22.02.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК ФОРТ» укладено договір факторингу № 1, у відповідності до умов якого «АТ «АЛЬФА-БАНК» передав (відступив) ТОВ «ФК ФОРТ» за плату належні йому право вимоги, а ТОВ «ФК ФОРТ» прийняв належне АТ «АЛЬФА-БАНК» право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до договору.

Відповідно до виписки з Додатку до договору факторингу № 1 від 22.02.2021, ТОВ «ФК ФОРТ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500833712 від 24.06.2020 в сумі 40 040,85 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 22 561,66 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 17 479,19 грн. (а.с.15).

Платіжним дорученням за № 35 від 23.02.2021 підтверджується факт оплати TOB «ФК ФОРТ» за право вимоги згідно договору факторингу № 1 (а.с.17).

23.02.2021 між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01-23-02/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК ФОРТ» передав (відступив) ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» прийняв належні ТОВ «ФК ФОРТ» права вимоги до боржників, вказаними у Додатку № 1-1 до договору (а.с.18-22).

Відповідно до виписки з Додатку до договору факторингу № 01-23-02/21 від 23 лютого 2021 року, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500833712 від 24.06.2020 в сумі 40 040,85 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 22 561,66 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 17 479,19 грн. (а.с.23).

Платіжним дорученням за № 129 від 23.02.2021 підтверджується факт оплати TOB «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» за право вимоги згідно договору факторингу № 01-23-02/21 (а.с.25).

Відповідачем договори факторингу не оспорюються, тому ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 40 040,85 грн є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами, які не спростовані відповідачем.

Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 9 200,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до норм ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться копія договору № 03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024, укладеного між ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» та адвокатом Литвиненко О.І. (а.с.34-35), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9438/10 від 18.09.2020 (а.с.36), а також копія акту приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024, згідно якого адвокат Литвиненко О.І. надала клієнту ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» юридичні послуги відповідно до договору № 03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 по справі за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а саме: надання первинної консультації замовнику у справі 0,5 годин 1 000,00 грн.; правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини 2 години 4 000,00 грн.; підготовка та подання позовної заяви 1 години 4 200,00 грн., а всього в розмірі 9 200,00 грн. (а.с.35-зворот).

На підтвердження оплати юридичних послуг позивачем надано платіжну інструкцію № 4941 від 01.10.2024 згідно якої ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» перерахувало адвокату Литвиненко О.І. 9 200,00 грн., призначення платежу: оплата згідно договору № 03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 (а.с.37).

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 3 028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 186 від 16.01.2025 (а.с.1).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 від 29.08.2012 (а.с.63).

Таким чином, ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз приписів ст. 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що у випадку, коли рішення суду ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору, він компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки в даній справі відповідач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до вимог законодавства, враховуючи підстави для звільнення відповідача від сплати судового збору, суд вважає за необхідне компенсувати сплачений судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1054, 1055 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором у розмірі 40 040,85 грн. (сорок тисяч сорок гривень, 85 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень, 00 копійок).

В іншій частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень, 00 копійок) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, встановленому чинним законодавством.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», ІКЮО 40340222, адреса місцезнаходження: 03035, м. Київ, пл. Солом`янська, 2;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий Б . К . Скирда