КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1050/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Ризуна Володимира Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ковбасюка О.О., повне рішення складено 1 квітня 2024 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення батьківства та стягнення аліментів,-

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про встановлення батьківства та стягнення аліментів.

Вимоги позову мотивує тим, що з квітня 2001 року по липень 2001 року мати позивачки - ОСОБА_3 проживала однією сім`єю із громадянином ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу.

У червні 2001 року мати позивачки повідомила відповідача про вагітність. Останній наполягав на тому, щоб мати позивачки зробила аборт і тільки після аборту вони будуть продовжувати проживати однією сім`єю та підтримувати шлюбні стосунки.

Мати позивачки не погодилась на цю пропозицію, у зв`язку з чим в серпні 2001 року мати з відповідачем припинили спільне проживання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від фактичних шлюбних стосунків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилась позивачка. При реєстрації дитини прізвище батька було записано у свідоцтві про народження не " ОСОБА_1 ", а " ОСОБА_4 ", тобто замість прізвище " ОСОБА_5 " зазначено прізвище " ОСОБА_3 ".

Вказує, що після народження позивачка повністю перебувала на утриманні матері. Відповідач знав про народження позивачки та про те, що він є батьком позивачки, проте ніколи не допомагав ані позивачці, ані її матері.

Вказує, що протягом 2002 - 2003 років відповідач неодноразово під`їжджав до позивачки та її матері, спілкувався та зустрічався з ними. Під час зустрічей відповідач визнавав себе батьком позивачки, проте відмовився від подачі заяви до відділу реєстрації актів громадянського стану для реєстрації народження позивачки на його прізвище, як і відмовлявся від надання матеріальної допомоги на утримання позивачки.

У 2010 року мати позивачки ОСОБА_3 змінила прізвище " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_3 ".

У 2020 році позивачка намагалася самостійно налагодити відносини з батьком, надіславши 19 жовтня 2020 року лист за місцем його роботи, а 26 жовтня 2020 року - електронний лист його колезі по роботі, однак жодної відповіді від відповідача вона не отримала.

На час подання позову до суду позивачка навчалася на ІІ курсі денної форми навчання у Київському національному торговельно-економічному університеті, у зв`язку з чим вказала про відсутність у неї можливості самостійно забезпечувати себе у повній мірі та наявність у зв`язку з цим потреби в отриманні матеріальної допомоги від відповідача.

Мотивуючи наведеним, просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Києва є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва на користь ОСОБА_2 , аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку, з часу пред`явлення заяви до суду до закінчення періоду навчання позивачки.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва на користь позивачки аліменти у розмірі частини з усіх видів заробітку, за останні 3 роки, починаючи з 22 грудня 2018 року.

Зобов`язати відділ реєстрації актів громадянського стану Деснянського району м. Києва внести зміни в актовий запис про народження №55 від 17 вересня 2003 року, зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в м. Києві, змінивши запис батько " ОСОБА_3 " на запис батько " ОСОБА_5 ".

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 20 березня 2024 року позов задоволено частково.

Встановлено факт батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внесено зміни до актового запису про народження №55 від 17 вересня 2003 року, складеного Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Київ, вказавши в графі «Відомості про батька»: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,00 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Ризуном В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу. Із змісту апеляції убачається, що рішення оскаржується в частині задоволених вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи.

Зазначає, що на момент відкриття провадження у справі позовна заява не відповідала вимогам статті 175 ЦПК України.

Посилається на те, що клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху залишено без задоволення.

Зазначає, що розгляд справи відбувався за участі представника позивачки, який не є адвокатом. З урахуванням позовної вимоги про встановлення батьківства справа не є малозначною, відтак представником у цій справі може бути лише адвокат.

Розгляд справи по суті відбувався за наявними у справі матеріалами. Так, судом не було допитано свідків, зазначених позивачкою у позовній заяві.

Ці обставини, на думку скаржника, свідчать про не дотримання судом першої інстанції статті 264 ЦПК України, а саме неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

02 березня 2023 року від представника позивачки надійшло клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження у справі. У поданому клопотанні вказано, що позивачкою одночасно із позовною заявою подано клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи для вирішення питання батьківства відповідача відносно неї.

Це клопотання задоволено судом. При цьому, в якості підстави для задоволення такого клопотання суд першої інстанції вказав на відсутність у судовому засіданні позивачки під час ухвалення рішення про розгляд справи по суті.

Разом з цим, не зважаючи на те, що розгляд справи тривав більш як два роки, ухвалою суду від 02 березня 2023 року задоволено клопотання представника позивачки та постановлено повернутись до стадії підготовчого провадження у справі.

Ухвалою суду від 22 березня 2023 року провадження у справі зупинено у зв`язку з призначенням судової молекулярно-генетичної експертизи за клопотанням позивачки. Вказана ухвала направлена судом для виконання експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, однак в подальшому повернута вказаною експертною установою до суду без виконання, оскільки відповідач на виклики до експерта для проведення експертизи не з`явився.

Ухвалою суду від 12 вересня 2023 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 02 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Лише 10 листопада 2023 року судом першої інстанції витребувано у Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) копію актового запису про народження позивачки.

Окрім цього вказує, що 20 грудня 2023 року під час розгляду справи по суті судом задоволено клопотання представника позивачки про допит свідків.

Вказує, що ані позивачка, ані її представник не вказали поважності неподання вищевказаних клопотань у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Посилається на недоведеність тверджень позивачки про те, що відповідач ОСОБА_1 є її батьком, та в період з квітня по липень 2001 року він проживав з її матір`ю ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, оскільки свідки, на яких вказувала позивачка, допитані судом першої інстанції не були, а відтак належні докази щодо факту проживання матері позивачки з відповідачем у даній справі відсутні.

Не допитавши заявлених у позовній заяві свідків, суд першої інстанції під час розгляду справи по суті вирішив допитати свідка ОСОБА_9 , яка є бабою позивачки та матір`ю померлої ОСОБА_3 . Свідок повідомила, що її дочка проживала з чоловіком на ім`я ОСОБА_11 приблизно півроку, зустрічалась разом із ним у квартирі, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Звертає увагу, що по АДРЕСА_1 знаходиться не багатоквартирний будинок, а приватний, відповідачеві він не належить та відповідач там ніколи не проживав, оскільки ним володіють інші люди.

Таким чином, твердження свідка ОСОБА_9 , баби позивачки, про сумісне проживання відповідача та матері позивачки за вказаною адресою є необґрунтованими і недоведеними, а тому не можуть уважатися належним доказом проживання однією сім`єю відповідача та матері позивачки.

Щодо неявки на судову молекулярно-генетичну експертизу вказує, що в цілому не заперечував проти її проведення, проте не бажав з`являтися для проведення експертизи саме у цій експертній установі, оскільки клопотав до суду про іншу експерту установу, проте судом клопотання було відхилено.

Відтак, висновки суду першої інстанції про умисне ухилення відповідача від участі в судовій молекулярно-генетичній експертизі є помилковими.

Вказує, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Судом першої інстанції не установлено та не доведено на підставі належних та допустимих доказів факту свідомого ухилення відповідача від експертизи, оскільки він клопотав про іншу установу.

Уважає, що належними і допустимими доказами походження позивачки від відповідача не підтверджено, зокрема, доведеності факту сумісного проживання відповідача разом із мамою позивачки без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини, визнання відповідачем дитини своєю, показами свідків, тощо, відтак підстави для застосування до правовідносин положень статті 109 ЦПК України відсутні.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 березня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції визнав доведеним факт батьківства громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , застосувавши положення СК України.

Суд зробив висновок, що відповідач ОСОБА_1 свідомо ухилився від участі в судовій молекулярно-генетичній експертизі, виконання якої неможливе без фактичного відібрання його біологічного матеріалу, що свідчить про ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі. Відтак, на підставі статті 109 ЦПК України суд визнав факт, для з`ясування якого експертиза була призначена.

Також судом першої інстанції взято до уваги покази свідка, допитаної у судовому засіданні, та зазначив, що такі не спростовані відповідачем ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Згідно даних свідоцтва про народження НОМЕР_1 ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком дитини зазначено ОСОБА_4 , матір`ю - ОСОБА_3 (том 1 а.с. 6, 55).

Згідно даних актового запису про народження №55 від 17 вересня 2003 року убачається, що відомості про батька записано із слів матері дитини - ОСОБА_3 (том 1 а.с. 204).

Згідно даних довідки №684/09 від 19 березня 2024 року, виданої Державним торговельно-економічним університетом убачається, що ОСОБА_2 дійсно навчалась у Державному торговельно-економічному університеті на факультеті міжнародної торгівлі. Зарахована 01 вересня 2019 року на 1 курс денної форми навчання для здобуття освітнього ступеня "бакалавр" за кошти фізичних або юридичних осіб за спеціальністю "Міжнародне право". Відповідно до наказу від 20 вересня 2021 року №2838 переведена на заочну форму навчання. Відрахована із складу здобувачів вищої освіти Державного торговельно-економічного університету з 28 лютого 2024 року у зв`язку із завершенням навчання відповідно до наказу від 22 лютого 2024 року №633 (том 1 а.с. 224).

На час народження позивачки - ІНФОРМАЦІЯ_1 ? КпШС України регулював, зокрема, особисті і майнові відносини, які виникають між батьками і дітьми (стаття 2 КпШС України), а не СК України, як помилково зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Частина 3 статті 53 КпШС України передбачала чотири юридично значимі обставини, які суд бере до уваги при встановленні батьківства: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.

За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Матеріли справи не містять жодних доказів, які б у відповідності до частини 3 статті 53 КпШС України підтверджували б принаймні одну із таких обставин, як: із спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; спільне виховання батьками дитини; спільне утримання батьками дитини; визнання батьківства відповідачем.

Разом із тим, апеляційний суд враховує, що не можна ігнорувати той факт, що частина 3 статті 53 КпШС України із 1970 по 2003 рік фактично діяла в редакції Кодексу, прийнятій у 1969 році. Очевидно, що розвиток суспільних відносин, наукових досліджень і технологій, які були актуальними у 1969 році кардинально відрізняється від сучасних.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Реагуючи на зміну законодавчого регулювання, судової практики та суспільних відносин, Верховний Суд України у пункті 24 постанови Пленуму № 3 від 15 травня 2006 року визнав такими, що втратили чинність, пункти 13 - 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України».

Однак, навіть у постанові Пленуму від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (пункт 13) Верховний Суд України не заперечував можливість у необхідних випадках для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, призначення з урахуванням обставин справи відповідної судової експертизи.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти» («Mifsud v. Malta», заява № 62257/15) зазначено, що ДНК-тест - це науковий метод, наявний (у той час - на початку 2000-х і донині) для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.

Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин 2, 3 статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З матеріалів справи установлено, що ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу (том 1 а.с. 151-153).

Згідно даних листа Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи відділення судово-медичної генетичної ідентифікації №100-268/1171 від 05 липня 2023 року убачається, що проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації згідно з ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року по цивільній справі №758/14727/20 неможливо, оскільки незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, ОСОБА_1 не з`явився (том 1 а.с. 172).

Згідно статті 109 ЦПК України, яку застосував суд першої інстанції, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Разом з тим, при вирішенні цієї справи слід враховувати, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів, тобто встановлення батьківства можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Проте матеріали справи не містять жодного доказу, які давали б можливість засвідчити походження дитини від певної особи, при цьому, покази свідка ОСОБА_9 , яка є бабою позивачки, не містять об`єктивних даних, на підставі яких можливо встановити обставини, що обґрунтовують вимоги позивачки.

Отже, апеляційний суд робить висновок про те, що з огляду на положення статті 53 КпШС, якою не було передбачено такої підстави встановлення батьківства, як висновок генетичної експертизи, з урахуванням обставин цієї конкретної справи, є помилковим встановлення походження дитини лише внаслідок застосування статті 109 ЦПК України,

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права та зробив помилковий висновок про задоволення позову в частині встановлення факту батьківства.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Ризуна Володимира Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 березня 2024 року в оскарженій частині щодо встановлення батьківства, внесення змін до актового запису та стягнення судового збору скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

У задоволенні позову в частині встановлення факту батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та внесення змін до актового запису про народження №55 від 17 вересня 2003 року, складеного Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Київ, вказавши в графі «Відомості про батька»: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 24 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова