Провадження № 22-ц/802/359/25 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Здрилюк О. І., Матвійчук Л. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Покликався на те, що з 12 квітня 2023 року перебуває з відповідачем ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, неповнолітніх дітей не мають. Подружні стосунки вони не підтримують, проживають окремо, а їх шлюб існує лише формально, спору щодо поділу спільного майна між ними не має.

Крім того вказував, що примирення між ними неможливе, однак відповідач не бажає розривати шлюб у позасудовому порядку.

За таких обставин позивач просив суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2024 року позов ОСОБА_3 було задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 12 квітня 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністертсва юстиції, актовий запис №463.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення суду незаконним і необґрунтованим, просила його скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалене без належного з`ясування всіх обставин справи та з порушенням вимог норм процесуального права. Так, на думку відповідача, суд першої інстанції зробив передчасний і нічим не обґрунтований висновок про неможливість збереження їх з позивачем сім`ї, оскільки позивач, перебуваючи на військовій службі, продовжував активно спілкуватись з нею та планувати майбутнє життя та шкодував, що ним було подано даний позов. За таких обставин відповідач вважає, що шлюбно-сімейні відносини з позивачем не припинялись і підстав для задоволення позову у суду першої інстанції не було.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши пояснення відповідача і її представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони спору не підтримують між собою сімейних відносин, спільно не проживають, їх шлюб носить формальний характер, позивач настоює на розірванні шлюбу, відповідач щодо розірвання шлюбу не заперечує, а тому є всі підстави для розірвання шлюбу.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 12 квітня 2023 року позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 уклали шлюб, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львів Західного міжрегіонального управління Міністертсва юстиції актовий запис №463 та отримали свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

Дітей від шлюбу у сторін спору не має і останні не заперечували тих обставин, що проживають окремо та не підтримують між собою подружніх стосунків.

Позивач вважав, що їх шлюб існував лише формально та настоював на розірванні шлюбу і примирення з відповідачем не бажав.

Також, з наявних в матеріалах справи письмових доказів, встановлено, що відповідач ОСОБА_1 попередньо дала згоду на розірвання шлюбу, подавши відповідну заяву до місцевого суду через підсистему АСДС «Електронний суд» (а.с. 18-20).

Крім того, з наданих відповідачем з апеляційною скаргою і приєднаних до матеріалів справи письмових доказів: сповіщення сім`ї № 2 від 06 січня 2025 року № 129 ІНФОРМАЦІЯ_1 , копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 слідує, що ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Западне, Куп`янського району, Харківської області.

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Частиною третьою статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Аналіз наведених вище норм матеріального права та встановлених обставин справи, на думку колегії суддів, свідчать про те, що суд першої інстанції вірно вважав, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 носить формальний характер, їх спільне проживання однією сім`єю є неможливим та, врахувавши письмову згоду відповідача ОСОБА_1 на розірвання шлюбу, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Крім того, задовольняючи позов ОСОБА_3 про розірвання шлюбу місцевий суд виходив з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, який не згідний продовжувати шлюбні стосунки.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення про задоволення позову ОСОБА_3 про розірвання шлюбу відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що ухвалене судом рішення є незаконним і підлягає скасуванню із-за порушення судом першої інстанції вимог норм цивільного процесуального права, а саме щодо недоведеності позивачем заявлених позовних вимог задоволених судом, є безпідставними, спростовуються вищевикладеним і зводяться до незгоди із судовим рішенням та не впливають на його законність.

Стосовно доводів апеляційної скарги про відсутність повноважень у представника позивача на подання позову, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За частиною четвертою статті 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Згідно з частиною другою статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до частини сьомої статті 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Із матеріалів справи вбачається, що позовна заява ОСОБА_3 про розірвання шлюбу підписана представником - адвокатом Прудниковою Н. Г.

Подаючи позовну заяву, представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надала ордер на представництво інтересів у суді першої інстанції від 24 вересня 2024 року.

Таким чином, до позовної заяви додано документи, які посвідчують повноваження адвоката Прудникової Н. Г. як представника позивача Костюка М. Ю., визначені у статтях 62, 177 ЦПК України для підписання та подання до суду позову про розірвання шлюбу від імені останнього без жодних встановлених законом перешкод та обмежень.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини першої та третьої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 377, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді