КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9604/2025
Справа № 758/2898/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 червня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Подільського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Якимець О.І. в м. Київ 05 березня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Забавська Наталія Володимирівна, Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про оголошення особи померлою,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою, просив визнати померлою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, з метою проведення державної реєстрації смерті у відповідних органах реєстрації актів цивільного стану України.

Заяву мотивував тим, що є братом ОСОБА_3 , також вони мають спільних батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були постійно зареєстровані та постійно проживали у кв. АДРЕСА_1 . В 2005 році ОСОБА_6 виїхала з м. Києва на постійне проживання до м. Севастополь, АР Крим, на початку 2014 року до неї з м. Києва на постійне місце проживання виїхали батьки заявника. Під час перебування батьків ОСОБА_1 у м. Севастополь у січні 2015 року помер ОСОБА_5 , батько заявника, з цього часу зв`язок заявника із матір`ю та сестрою остаточно припинився. Оголошення ОСОБА_3 померлою необхідно йому для проведення державної реєстрації смерті у відповідних органах РАЦС України та оформлення відповідних прав як спадкоємця. Вказував, що участь у справі вказаних в заяві заінтересованих осіб обґрунтовується тим, що спадкову справу після смерті ОСОБА_5 , батька заявника, було заведено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В., а Деснянський відділ ДРАЦС у м. Києві є органом державної реєстрації смерті за останнім місцем проживання ОСОБА_3 , сестри заявника.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 відмовлено.

Заявник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно викладав фактичні обставини справи, зазначені в заяві про оголошення фізичної особи померлою.

Зазначив, що за змістом оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції посилається на те, що в даному випадку встановлення юридичного факту в порядку окремого провадження безпосередньо пов`язане з виникненням у ОСОБА_1 права на отримання та оформлення спадщини на майно, зокрема кв. АДРЕСА_1 . Також суд встановив, що крім скаржника, є також інші особи, заінтересовані у вирішенні даної справи, зокрема його мати ОСОБА_4 , дружина померлого ОСОБА_5 , а отже встановлення такого факту, про який просить скаржник, буде впливати на спадкові права та обов`язки ОСОБА_3 .

Вказував, що з таким висновком погодитися неможливо, оскільки місцезнаходження матері скаржника ОСОБА_4 , так само як і місцезнаходження сестри ОСОБА_3 станом на день звернення із заявою до суду невідоме, а також невідома достовірна інформація про стан їх здоров`я або будь-які інші відомості, які б давали підстави стверджувати, що вони досі живі. За останньою інформацією мати та сестра скаржника проживали у тимчасово окупованому м. Севастополь АР Крим, який зазнає обстрілів, внаслідок яких, ймовірно, вони могли загинути, самостійно перевірити цей факт скаржник позбавлений можливості, оскільки не має знайомих, друзів чи родичів на тимчасово окупованій території. Запитувана інформація може бути з`ясована під час судового розгляду в суді першої інстанції, оскільки більшість відповідей на запитання, вказані у адвокатських запитах, можливо отримати виключно на підставі ухвали суду про витребування доказів.

Таким чином, під час судового розгляду в порядку окремого провадження є можливість встановити, чи жива сестра ОСОБА_1 станом на день звернення із відповідною заявою до суду.

Додатково повідомляв, що звернувся до Подільського районного суду м. Києва з аналогічною заявою про оголошення особи померлою відносно своєї матері ОСОБА_4 , і судовий розгляд у справі № 758/1343/25 триває.

Зазначив, що в будь-який інший спосіб оголосити осіб померлими та отримати документи про смерть членів сім`ї неможливо, тому він вимушений був звернутися до суду з відповідною заявою, повідомив мету такого звернення, при цьому вказав, що оголошення особи померлою заявнику необхідно для оформлення спадщини. Врегулювання спадкових питань у запропонований заявником спосіб ніяким чином не свідчить про наявність спору про право, оскільки на частки інших спадкоємців він не претендує і їх можливість отримання спадщини не оспорює. Оголошення особи померлою дозволило б оформити майно, яке залишилось у м. Києві, після смерті батька заявника, при цьому особи, які будуть оголошені померлими, за умови їх з`явлення, можуть згодом отримати свої частки у спадщину.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою про оголошення особи померлою ухвалою від 05 березня 2025 року на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що з поданої заяви про оголошення особи померлою вбачається спір про право. Зокрема, суд послався на те, що встановлення зазначеного факту в порядку окремого провадження безпосередньо пов`язано з виникненням у заявника права на отримання та оформлення спадщини на майно, зокрема квартири АДРЕСА_1 . Оскільки встановлено, що крім заявника, є інші особи, заінтересовані у вирішенні цієї справи, зокрема його мати - ОСОБА_4 (дружина померлого ОСОБА_5 ), встановлення такого факту, про який просить заявник, буде впливати на її спадкові права та обов`язки.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Відповідно до статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Статтею 46 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до змісту зазначеної норми кожна з цих підстав є самостійною для визнання особи такою, що померла, і в залежності від підстав визнання особи, такою що померла, визначається строк, протягом якого мають бути відсутні відомості про особу у місті її постійного проживання.

Із матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даною заявою, посилався на те, що має сестру, ОСОБА_3 , яка разом з їх батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , була зареєстрована та постійно проживала у АДРЕСА_2 , однак з 2005 року сестра, а з 2014 року також і батьки виїхали на постійне місце проживання до м. Севастополь, АР Крим, та з 2015 року зв`язок з ними перервався.

Судом першої інстанції досліджено зміст рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року в справі № 754/7821/16-ц, яким задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Київської міської ради про надання додаткового строку для прийняття спадщини, яким було визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини від ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в термін три місяці з дня набрання рішення законної сили.

Згідно зазначеного рішення Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/7821/16-ц, спадкодавець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Севастополь, АР Крим, про що відділом записів актів цивільного стану Балаклавського району м. Севастополя Управління запису актів цивільного стану м. Севастополя видано відповідне свідоцтво. До складу спадщини увійшла квартира по АДРЕСА_2 , та садова ділянка. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 за законом залишилися його дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд зокрема розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Отже, чинним процесуальним законодавством передбачено розгляд справ про визнання особи померлою в окремому провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України «Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Таким чином, відмовляючи у відкритті провадження на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суд першої інстанції не звернув увагу, що даною статтею регулюється розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення (глава 6 розділу IV «Окреме провадження»), а не справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (глава 4 розділу IV), а отже судом порушено норми процесуального права в результаті ототожнення двох різних категорій справ окремого провадження.

Поза увагою суду залишилась також та обставина, що положеннями глави 4 розділу IV ЦПК України взагалі не передбачено процесуальної можливості відмови у відкритті провадження з підстав наявності спору про право.

Крім того, посилаючись на те, що встановлення зазначеного факту в порядку окремого провадження безпосередньо пов`язано з виникненням у заявника права на отримання та оформлення спадщини на майно, зокрема квартири, і встановлення такого факту, про який просить заявник, буде впливати на спадкові права та обов`язки дружини померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_4 , судом першої інстанції не враховано, що за змістом заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/7821/16-ц, яким вирішувалось питання щодо визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, дружина померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_4 не залучалась до участі в справі в якості відповідача і у позові не було відмовлено з підстав неналежного суб`єктного складу відповідачів.

Також поза увагою суду першої інстанції залишились доводи заявника про те, що з 2015 року його зв`язок не лише з сестрою ОСОБА_3 , а й з матір`ю ОСОБА_4 остаточно перервався, отже, висновки суду про наявність спору про право з приводу спадщини є передчасними та помилковими.

Крім того, згідно зі статтею 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження.

За таких обставин апеляційний суд враховує та погоджується зі слушними доводами ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, що особи, які будуть оголошені померлими, за умови їх з`явлення, можуть згодом отримати свої частки у спадщину, і що під час судового розгляду в порядку окремого провадження є можливість встановити, чи жива сестра ОСОБА_1 станом на день звернення із відповідною заявою до суду.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Таким чином, з огляду на те, що у цій справі не вбачається спору про право та такі заяви розглядаються в порядку окремого провадження, що прямо передбачено нормами чинного законодавства, відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про оголошення особи померлою, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вказана справа повинна вирішуватися у порядку позовного провадження.

Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року, справа № 286/3818/19-ц.

В будь-який інший спосіб оголосити осіб померлими та отримати документи про смерть членів сім`ї, ніж у порядку, встановленому главою 4 «Розгляд судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою» розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України, неможливо.

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року не можна вважати законною та обґрунтованою.

Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 червня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.