ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/21734/24

Провадження № 22-ц/820/787/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представниці позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст первісних позовних вимог

У серпні 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

ОСОБА_4 зазначив, що з 3 вересня 2011 року він перебував із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 6 квітня 2021 року. За час шлюбу сторони придбали: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,9 кв.м (далі квартира); нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , загальною площею 2 кв.м (далі нежитлове приміщення №69); нежитлове приміщення АДРЕСА_3 , загальною площею 2 кв.м (далі нежитлове приміщення №68). Указане нерухоме майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, натомість між ними не досягнуто згоди щодо його поділу.

За таких обставин ОСОБА_4 просив суд провести поділ спільного майна сторін, згідно з яким:

визнати за ним право власності на частки квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

визнати за ОСОБА_2 право власності на частки квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

визнати за ним право власності на частки нежитлового приміщення АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

визнати за ОСОБА_2 право власності на частки нежитлового приміщення АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

визнати за ним право власності на частки нежитлового приміщення АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

визнати за ОСОБА_2 право власності на частки нежитлового приміщення АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2025 року позов задоволено.

Проведено поділ спільного майна подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_2 та визнано за ОСОБА_4 право власності на частину:

квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

нежитлового приміщення №69 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

нежитлового приміщення №68 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Іншу частину нерухомого майна залишено у власності ОСОБА_2 , а саме частину:

квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

нежитлового приміщення №69 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

нежитлового приміщення №68 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 7 558 грн судового збору.

Суд керувався тим, що квартира, нежитлове приміщення АДРЕСА_4 і нежитлове приміщення №68 набуті ОСОБА_4 і ОСОБА_2 за час шлюбу, належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу між ними в рівних частках. Факт придбання ОСОБА_2 квартири за особисті кошти та набуття нею квартири в особисту приватну власність не доведено належними та допустимими доказами.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що квартира набута ОСОБА_2 за час шлюбу з ОСОБА_4 , але за її особисті кошти, які були виручені нею від продажу набутого до шлюбу металевого павільйону на ринку. Крім того, протягом 2016-2018 років, тобто на час придбання квартири сторони не проживали разом, не вели спільне господарство та не мали спільний бюджет. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 3 вересня 2011 року ОСОБА_4 і ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 6 квітня 2021 року.

6 червня 2017 року між ОСОБА_5 (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувач) укладено договір переуступки права вимоги, за змістом якого відчужувач переуступив, а набувач прийняв право вимоги на отримання у власність житлового приміщення квартири АДРЕСА_6 (далі майнові права).

Згідно з пунктом 4 цього Договору вказане у договорі житлове приміщення (майнові права) переходить у власність набувача після повної сплати його вартості, що підтверджується актом прийому-передачі, укладеним між набувачем (учасником) та ЖБК, а також довідкою про повну сплату вартості житлового приміщення.

Відповідно до акту прийому-передачі від 2 січня 2018 року, складеного Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Кварталбуд-10» та ОСОБА_2 , ЖБК передав, а учасник прийняв квартиру. Також ЖБК передав ОСОБА_2 довідку про внесення пайового внеску в повному обсязі та витяг зі списку асоційованих членів ОК «ЖБК «Кварталбуд-10».

1 серпня 2018 року Олешинська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області зареєструвала право власності ОСОБА_2 на квартиру (номер відомостей про право власності НОМЕР_1 ).

17 липня 2020 року Олешинська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення №69 (номер відомостей про право власності 37402835) та нежитлове приміщення №68 (номер відомостей про право власності 37402534). Право власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення зареєстровано на підставі витягів зі списку ДР-69 і ДР-68 від 6 липня 2020 року, довідок №69 і №68 від 6 липня 2020 року, виданих ОК «ЖБК «Кварталбуд-10».

Згідно з висновками про вартість майна від 1 серпня 2024 року ринкова вартість квартири становить 1 432 000 грн, а ринкова вартість нежитлового приміщення №69 і нежитлового приміщення №68 по 39 800 грн кожного.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За змістом частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

В силу частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

За загальним правилом усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Для визнання спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норми чинного законодавства визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Водночас, указана презумпція може бути спростована, тобто один із подружжя вправі заперечити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подружжя має право на поділ спільного майна незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки сторін є рівними.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Водночас майно, придбане одним із подружжя до шлюбу чи за час шлюбу але за кошти, що належали йому особисто, чи на підставі договору дарування або в порядку спадкування, чи в порядку приватизації житлового приміщення та земельної ділянки є особистою приватною власністю цього подружжя та не підлягає поділу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Як встановлено в суді, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 набули квартиру та нежитлові приміщення за час шлюбу в порядку фінансування дольового будівництва.

Показання свідків ОСОБА_6 (батько відповідачки) та ОСОБА_7 (сестра відповідачки), а також письмові докази: договір №1/27/17 купівлі-продажу металевого павільйону від 18 липня 2011 року, за змістом якого ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_8 металевий павільйон на території ТСЦ «Поділля» за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, с/рада Розсошанська, автодорога Н-03 Житомир-Чернівці, 191 км. + 520 м. праворуч (квартал 1, алея НОМЕР_2 , павільйон НОМЕР_3 ), за ціною 20 000 доларів США; договір №1/27/17-1 купівлі-продажу металевого павільйону від 29 травня 2017 року, за змістом якого ОСОБА_2 продала ОСОБА_9 металевий павільйон на території ТСЦ «Поділля» за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, с/рада Розсошанська, автодорога Н-03 Житомир-Чернівці, 191 км . + 520 м. праворуч (квартал 1, алея НОМЕР_2 , павільйон НОМЕР_3 ) за ціною 16 500 доларів США; договір переуступки права вимоги від 6 червня 2017 року, укладений між ОСОБА_5 (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувач), згідно з яким остання набула право вимоги на отримання у власність житлового приміщення квартири АДРЕСА_6 , - достовірно та об`єктивно не вказують на те, що квартира набута відповідачкою за кошти, які належали їй особисто.

Отже суд першої інстанції правомірно керувався тим, що квартира є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними в рівних частках.

ОСОБА_2 не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на квартиру належними та допустимими доказами і не довела факт придбання нею квартири за особисті кошти.

Посилання ОСОБА_2 на доведеність факту придбання нею квартири за особисті кошти та неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції з`ясував усі обставини справи, а його висновки відповідають цим обставинам. Також суд правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права не заслуговують на увагу.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 червня 2025 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Козак О.В.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 48