Житомирський апеляційний суд
Справа №935/375/24 Головуючий у 1-й інст. Янчук В. В.
Категорія 68 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №935/375/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Лук`янчук Юрій Віталійович

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2024 року та додаткове рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 грудня 2024 року, ухвалені під головуванням судді Янчук В.В.

встановив:

У лютому 2024 року позивач через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:

- визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортні засоби: автомобіль марки HYUNDAI GETZ, 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль марки RENAULT DOKKER, 2021 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ;

- в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості належної йому 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб автомобіль марки HYUNDAI GETZ, 2010 р.в., номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 105 219,78 грн. та транспортний засіб автомобіль марки RENAULT DOKKER, 2021 р.в., номерний знак НОМЕР_3 в розмірі 269 637,64 грн., що разом складає 374 857,43 грн.

- припинити за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на транспортний засіб автомобіль марки HYUNDAI GETZ, 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та транспортний засіб автомобіль марки RENAULT DOKKER, 2021 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 02.08.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2022 року. Під час шлюбу, сторонами було придбано за спільні кошти два транспортні засоби, HYUNDAI GETZ, 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , та RENAULT DOKKER, 2021 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , які зареєстровані за ОСОБА_2 .

На даний час вищевказані спільні автомобілі сторін, знаходяться в користуванні ОСОБА_2 , сторони не дійшли згоди про добровільний поділ даних автомобілів.

Згідно звіту про оцінку №03/24 від 16.01.2024 року суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 ринкова вартість КТЗ HYUNDAI GETZ, номерний знак НОМЕР_1 , на дату оцінки складає 210 439,57 грн. Згідно звіту про оцінку №04/24 від 16.01.2024 року суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 ринкова вартість КТЗ RENAULT DOKKER, номерний знак НОМЕР_3 , на дату оцінки складає 539 275,28 грн.

Оскільки, транспортні засоби є спільним сумісним майном, неподільною річчю, вартість яких на момент подачі позову складає 749 714,85 грн., тому з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 компенсація половини вартості цих транспортних засобів в розмірі 374 857,42 грн.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2024 року позов задоволено частково. Визнано автомобіль марки «HUNDAI GETZ», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частки вартості автомобіля «HUNDAI GETZ», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 82 130,00 грн. Припинено за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на транспортний засіб автомобіль марки «HUNDAI GETZ», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 . В решті вимог позову відмовлено.

Додатковим рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 грудня 2024 року заяву представника позивача задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 5 821,30 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 13 450,00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_1 частки вартості автомобіля «HUNDAI GETZ», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , стягнути з неї на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частки вказаного автомобіля, змінити додаткове рішення в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_1 судових витрат та стягнути з неї на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3 013,30 грн.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що згідно договору купівлі-продажу від 07.10.2016 року спірний автомобіль був придбаний матір`ю відповідачки, яка діяла в її інтересах на підставі довіреності. В судовому засіданні 11.11.2024 року позивач особисто підтвердив факт придбання вказаного автомобіля матір`ю відповідачки ОСОБА_4 , при цьому вказав, що кошти на купівлю автомобіля були витрачені з наступного розрахунку: за рахунок сімейного бюджету було оплачено 50% вартості автомобіля, решту 50% сплатила мати відповідачки. Таким чином, позивач визнав, що їх спільний сімейний бюджет був джерелом для сплати лише половини вартості спірного автомобіля. Вважає, що при таких обставинах весь автомобіль не може бути об`єктом поділу між колишнім подружжям, відповідно і поділу між ними підлягає лише частина цього автомобіля.

У додатковому рішенні судом першої інстанції сума 5 000,00 грн. витрат на правничу допомогу визначена не у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, тобто з порушенням норм процесуального права.

Сторона відповідача також не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог, ухвалити нове, яким позовні вимоги, що стосуються автомобіля марки RENAULT DOKKER, 2021 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , задовольнити, додаткове рішення також скасувати та здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник позивача вказує, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову в частині поділу автомобіля RENAULT DOKKER, 2021 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , посилався на те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України даний автомобіль є особистою приватною власністю відповідачки, оскільки згідно з виписок по рахунку ПАТ КБ «Приватбанк», наданими ОСОБА_2 , вбачається надходження на її рахунок від ОСОБА_5 16.03.2021 року коштів в розмірі 16915,00 EUR, зняття 18.03.2021 року ОСОБА_2 з власного рахунку коштів в загальному розмірі 16 600 Євро, що в еквіваленті становило 547 468,00 грн. Також заявою ОСОБА_5 повідомляє про банківський переказ 16.03.2021 своїй дочці ОСОБА_6 в розмірі 16 915,00 Євро для придбання автомобіля Renault Dokker, 2021 р.в. Відсутні докази про спільні трудові чи грошові затрати, або затрати другого з подружжя. Однак, на момент набуття спірного автомобіля ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована, у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували придбання спірного автомобіля за особисті кошти ОСОБА_2 . Посилання суду першої інстанції на те, що мати відповідачки 16.03.2021 року переказала їй кошти в сумі 16 915 Євро, за які і було придбано спірний автомобіль, не є відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України підставою вважати, що даний автомобіль придбаний за особисті кошти відповідача - ОСОБА_2 , тому є її особистою приватною власністю. У справі, що переглядається, представник відповідача наполягав на тому, що мати відповідачки подарувала їй кошти для купівлі автомобіля, що підтверджується банківським переказом та заявою матері.

Із аналізу частини п`ятої статті 719 ЦК України можна зробити висновок, що вимога про необхідність нотаріального посвідчення договору прямо передбачена в цій нормі для дарування коштів в сумі, яка перевищує п?ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перераховані кошти в розмірі 16915 Євро перевищували станом на 16.03.2021 п?ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. З урахуванням встановлених обставин, відсутні підстави стверджувати про дотримання відповідачкою ОСОБА_2 та її матір`ю ОСОБА_5 вимоги про нотаріальне посвідчення правочину дарування. Натомість суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Тому не можна вважати, що вищевказані кошти були дарунком, а отже особистою приватною власністю відповідачки. Крім того, зазначає, що в призначенні платежу не вказувалось, що ці кошти призначаються саме відповідачці, автомобіль куплявся за гривні, а не за євро, та був придбаний для сім`ї. Також, ОСОБА_2 не була позбавлена права звернутися до суду з позовом про визнання договору дарування, якщо вважала що їй було подаровано дані кошти. Таким чином, презумпція спільності права власності подружжя не спростована і у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували придбання спірного автомобіля за особисті кошти ОСОБА_2 , а тому даний автомобіль не є особистою приватною власністю відповідачки.

Сторони правом подати відзиви на апеляційні скарги не скористалися.

Представник позивача адвокат Лук`янчук Ю.В. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги позивача підтримав, просив задовольнити вимоги, скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог, ухвалити нове, яким позовні вимоги, що стосуються автомобіля марки RENAULT DOKKER, 2021 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , задовольнити, додаткове рішення також скасувати та здійснити розподіл судових витрат, проти задоволення апеляційної скарги відповідачки заперечував.

У судовому засіданні представник відповідачки адвокат Ленський І.О. просив апеляційну скаргу відповідачки задовольнити, змінити рішення суду, стягнувши з неї на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частки вказаного автомобіля, змінити додаткове рішення в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_1 судових витрат та стягнути з неї на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3 013,30 грн., проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що із 02.08.2008 року сторони перебували у зареєстровану шлюбі, який було розірвано рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 09.12.2022 року у справі №935/2055/22 (а.с.10).

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1841/2016/115394 від 07.10.2016 року ОСОБА_2 придбала автомобіль HYUNDAI GETZ, 2010 року випуску за 50 000,00 грн. (а.с.50)

Відповідно до договору № ПМГ 60/21 купівлі-продажу автомобіля від 18.03.2021 року ОСОБА_2 придбала у ТОВ «Полісся моторс груп» автомобіль Renault Dokker, 2021 р.в. за 520 800,00 грн. ( а.с.56-60)

Із відповіді регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області №31/6-4ад-111-2024 від 08.01.2024 року на адвокатський запит вбачається, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів за ОСОБА_2 07.10.2016 року ТСЦ 1841 зареєстровано транспортний засіб марки HYUNDAI GETZ, 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу №1841/2016/115394 від 07.10.2016 року; 20.03.2021 року ТСЦ 1841, зареєстровано транспортний засіб марки Renault Dokker, 2021 р.в, державний номерний знак НОМЕР_3 на підставі ВМД №500100/2021/002698 від 19.02.2021 року, видана Одеською митницею та договір укладений у СГ № ПМГ60/21 від 18.03.2021 року ТОВ «Полісся Моторс Груп» (а.с.11).

Згідно звіту про оцінку №03/24 від 16.01.2024 року суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 ринкова вартість КТЗ HYUNDAI GETZ, номерний знак НОМЕР_1 , на дату оцінки складає 210 439,57 грн. (а.с.21-28).

Згідно звіту про оцінку №04/24 від 16.01.2024 суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 ринкова вартість КТЗ RENAULT DOKKER, номерний знак НОМЕР_3 , на дату оцінки складає: 539 275,28 грн. (а.с.13-20).

Відповідно до висновку судового експерта Кудинського В.С. №9 від 11.03.2024 року ринкова вартість транспортного засобу Hyundai Getz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду станом на 05.03.2024 року, по аналогу складає 164 260,00 грн. (а.с.90-98).

Задовольняючи позов частково в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя та стягнення компенсації вартості частки автомобіля марки «HUNDAI GETZ», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , суд першої інстанції виходив із того, що вказаний автомобіль придбаний у період перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі, презумпція спільної сумісної власності не спростована, тому вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, неподільною річчю, знаходиться у відповідача, а тому на користь позивача слід стягнути частку вартості даного автомобіля у розмірі 82 130,00 грн.

Колегія погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що спірний автомобіль марки HYUNDAI GETZ, 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , придбаний та зареєстрований за ОСОБА_2 07 жовтня 2016 року, тобто в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, та є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідачкою не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірний автомобіль.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що спірний автомобіль був придбаний матір`ю відповідачки, яка діяла в її інтересах на підставі довіреності, оскільки вказане спростовується матеріалами справи. Зокрема, із договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1841/2016/115394 від 07.10.2016 року вбачається, що ОСОБА_7 (продавець) в особі ОСОБА_4 (уповноваженої особи), яка діє на підставі доручення та ОСОБА_2 (покупець) уклали вказаний договір купівлі-продажу автомобіля марки HYUNDAI GETZ, 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 діяла в інтересах продавця на підставі довіреності, але а ж ніяк не покупця в особі відповідачки по справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що матір`ю відповідачки надавалися кошти на оплату 50% вартості автомобіля марки HYUNDAI GETZ, 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 є безпідставними, оскільки належними та достатніми доказами вказані обставини не підтверджені.

Будь-яких доказів існування певної угоди чи домовленості між ОСОБА_4 та подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо створення спільної власності на спірний автомобіль матеріали справи не містять.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, та встановлених на їх підставі обставин, встановивши, що автомобіль марки HYUNDAI GETZ, 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дійшов правильного висновку про те, що наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації в порядку поділу майна подружжя частки вартості автомобіля марки HYUNDAI GETZ, 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , у сумі 82 130,00 грн., визначеної відповідно висновку судового експерта Кудинського В.С. №9 від 11.03.2024 року.

При визначенні вартості спірного автомобіля суд взяв до уваги висновок судового експерта Кудинського В.С. №9 від 11.03.2024 року, оскільки вказаний висновок підготовлений для його подальшого подання до суду, а експерт був повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу автомобіля RENAULT DOKKER, 2021 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , суд першої інстанції вважав, що вказаний автомобіль був придбаний за особисті кошти відповідачки ОСОБА_2 , тому є її особистою приватною власністю.

Однак, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункти 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі №711/5108/17 (провадження №61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

Тобто, у випадку набуття одним із подружжя коштів на підставі договору дарування, такі кошти є його особистою приватною власністю.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 203/284/17 (провадження № 61-7751св19) вказано, що: «статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі №553/2152/19 (провадження №61-6722св21) зазначено, що: «відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують».

Тобто, для подружжя передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Той з подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Висновок суду про те, що автомобіль «Renault Dokker», 2021 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , був придбаний за особисті кошти відповідачки ОСОБА_2 , тому є її особистою приватною власністю, оскільки із виписок по рахунку ПАТ КБ «Приватбанк», наданими ОСОБА_2 , вбачається надходження на її рахунок від ОСОБА_5 16.03.2021 року коштів в розмірі 16915,00 Євро (а.с.53), зняття 18.03.2021 року ОСОБА_2 з власного рахунку коштів в загальному розмірі 16600 EUR, що в еквіваленті становило 547 468,00 грн., заяви ОСОБА_4 , яка повідомляє про банківський переказ 16.03.2021 своїй дочці ОСОБА_6 в розмірі 16915,00 Євро для придбання автомобіля Renault Dokker, 2021 року випуску, а також відсутність доказів про спільні трудові чи грошові затрати, або затрати другого з подружжя, колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.

У справі, що переглядається, відповідачка на спростування презумпції спільної сумісної власності на автомобіль «Renault Dokker», 2021 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , вказує фактично на те, що її матір`ю ОСОБА_4 були подаровані їй особисто кошти на придбання спірного автомобіля шляхом здійснення 16 березня 2021 року банківського переказу на суму 16 915,00 Євро.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто.

Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.

Як нікчемні законодавець, зокрема, кваліфікує договори, вчинені з порушенням вимоги про нотаріальне посвідчення правочину (частина перша статті 220 ЦК України).

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Тлумачення частини першої статті 220 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що вимога про нотаріальне посвідчення має прямо бути передбачена в тій чи іншій нормі закону, а не слідувати із розширеного її тлумачення і мати імпліцитний характер. Тобто людина розумна і обачна внаслідок аналізу відповідної норми має усвідомлювати існування очевидного обов`язку вчинити відповідний договір в письмовій формі з нотаріальним посвідченням, недотримання якого призводить автоматично (ipso iure) до нікчемності.

Договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (частина п`ята статті 719 ЦК України, в редакції чинній станом на 16 березня 2021 року).

Отже, із аналізу частини п`ятої статті 719 ЦК України, в редакції чинній станом на 16 березня 2021 року, можна зробити висновок, що вимога про необхідність нотаріального посвідчення прямо передбачена в цій нормі для дарування коштів в сумі, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перераховані кошти в розмірі 16 915,00 Євро перевищували станом на 16 березня 2021 року п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

З урахуванням встановлених судами обставин, відсутні підстави стверджувати про дотримання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вимоги про нотаріальне посвідчення правочину. Натомість суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.

Отже, презумпція спільності права власності подружжя не спростована і у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували придбання автомобіля RENAULT DOKKER, 2021 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , за особисті кошти ОСОБА_2 .

Згідно звіту про оцінку №04/24 від 16.01.2024 суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 ринкова вартість КТЗ RENAULT DOKKER, номерний знак НОМЕР_3 , на дату оцінки складає 539 275,28 грн. (а.с.13-20).

З урахуванням вищевказаного, апеляційний суд приходить до висновку, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому з урахуванням заявлених позовних вимог з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку компенсації частки вартості автомобіля RENAULT DOKKER, 2021 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , підлягають стягненню кошти у сумі 269 637,64 грн.

Однак, заявлені вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіля марки HYUNDAI GETZ, 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля марки RENAULT DOKKER, 2021 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , та припинення за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на вказані транспортні засоби не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц.

Ураховуючи, що у цій справі метою заявленого позивачем позову є поділ спільного сумісного майна, підстав для задоволення вимог про визнання спірного майна об`єктами спільного сумісного майна та припинення права спільної сумісної власності немає, тому ці вимоги задоволенню не підлягають, що відповідатиме правовому висновку в указаній постанові Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі в цій частині незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню, з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з вищевказаних підстав (п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

У суді першої інстанції представник позивача адвокат Лук`янчук Ю.В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. та витрати на проведення автотоварознавчих досліджень в розмірі 7 000,00 грн.

Представник відповідачки адвокат Ленський І.О. також подав до суду заяву, в якій просив здійснити розподіл судових витрат в загальній сумі 21 750,00 грн., які складаються із 6 600,00 грн. на проведення експертизи, 5 150,00 грн. витрат на переклад, 10 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина 3 статті 133 ЦПК України).

У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем за подання позову було сплачено судовий збір у розмірі 3 647,57 грн. відповідно до квитанції ID: 0711-5891-7491-7165 від 23.01.2024 року (а.с.4).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог (93,84%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3 517,65 грн.

Згідно звіту про оцінку №04/24 від 16.01.2024 року суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 ринкова вартість КТЗ RENAULT DOKKER, номерний знак НОМЕР_3 , на дату оцінки складає: 539 275,28 грн.

Відповідно до акту №04/24 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 16.01.2023 року та рахунку-фактури №4/24 від 11.01.2024 року вартість проведення автотоварознавчого дослідження №4/24 КТЗ RENAULT DOKKER, номерний знак НОМЕР_3 становить 3 500,00 грн. (а.с.151 зворот, 152 зворот).

З огляд на те, що вищевказаний звіт про оцінку був врахований судом при ухваленні судового рішення, а тому витрати понесені позивачем по його оплаті в розмірі 3 500,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що інтереси ОСОБА_1 у суді першої інстанції представляв адвокат Лук`янчук Ю.В.

Надання адвокатом Лук`янчуком Ю.В. професійної правничої допомоги при розгляді справи в суді першої інстанції підтверджується, зокрема:

- договором про надання правової допомоги №29/12 від 29.12.2023 року (а.с.149-150);

- додатковою угодою №1 до договору про надання правової допомоги №29/12 від 29.12.2023 року (а.с.150 зворот);

- актом №1 приймання-передачі наданої правової допомоги до договору про надання правової допомоги №29/12 від 29.12.2023 року (а.с153).

Відповідно до додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №29/12 від 29.12.2023 року було надано послуги: вивчення документів, усна консультація та розробка юридичної стратегії (1 год) вартість 1 000,00 грн.; підготовка, складання та подання позовної заяви (4 години) вартість 4 000,00 грн.; підготовка та участь в одному судовому засіданні 1000,00 грн. (було прийнято участь в 5 судових засіданнях: 19.03.2024, 11.04.2024, 27.05.2024, 11.11.2024, 05.12.2024) вартість 5 000,00 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.11.2021 року у справі №346/5196/19 зроблено висновок, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, враховуючи принципи розумності, справедливості і співмірності, складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт та часом, витраченим на їх виконання, відсутність заперечень щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу зі сторони відповідача у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (93,84%) підлягають стягненню понесені і документально підтвердженні витрати на правничу допомогу в сумі 9 384,00 грн.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, тому з урахуванням положень статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений останнім за подання апеляційної скарги, у розмірі 4 044,57 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Лук`янчук Юрій Віталійович, задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2024 року та додаткове рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 грудня 2024 року скасувати на ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частки вартості автомобіля «HUNDAI GETZ», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 82 130,00 грн., грошову компенсацію частки вартості автомобіля «Renault Dokker», 2021 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 в розмірі 269 637,64 грн., а всього грошову компенсацію на загальну суму 351 767,64 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по оплаті звіту про оцінку вартості автомобіля «Renault Dokker», 2021 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 в розмірі 3 500,00 грн., судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3 517,65 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 384,00 грн., а всього на суму 16 401,65 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4 044,57 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 червня 2025 року.

Головуючий Судді