ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2905/25 Справа № 206/2367/24 Суддя у 1-й інстанції - Чорна А. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року у складі судді Чорної А.О.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних від суми простроченої заборгованості та інфляційних втрат, понесених у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2024 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 25 вересня 2008 між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2, за умовами якого останній отримав грошові кошти у розмірі 55802,50 грн., зі строком повернення до 10 жовтня 2014 року.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПростоФінанс» заборгованість за кредитним договором № 2 від 25 вересня 2008 року у розмірі 63625,95 грн.

18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого ТОВ «ПростоФінанс» відступало на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 2 від 25 вересня 2008 року.

Зважаючи на невиконання відповідачем своїх зобов`язань, встановлених рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2011 року у справі № 2-1563/11, станом на 22 лютого 2022 року розмір нарахованих 3% річних від суми заборгованості, визначеної рішенням суду та інфляційних втрат, понесених в результаті невиконання рішення суду становить 45648,77 грн., та складається із: 9460,22 грн. суми 3% річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості, 36188,55 грн. суми понесених інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченої заборгованості, які на підставі положень статті 625 ЦК України просили стягнути на свою користь та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року позов ТОВ «Кредитні Ініціативи» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 9460,22 грн. та інфляційні втрати, понесені у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання у розмірі 32554,36 грн., а всього 42014,58 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір у розмірі 2786,93 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову, оскільки позов є доведеним належними та допустимими доказами у справі, відповідачем не надано доказів того, що свідчить про виконання рішення суду та погашення заборгованості за кредитним договором, отже, відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати заборгованості, а у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у розумінні статті 625 ЦК України.

Не погодившись з таким рішення суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що було ухвалено внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відсутні будь-які виконавчі провадження стосовно стягнення заборгованості на підставі рішення суду на користь ТОВ «Просто Фінанс». Окрім того, ТОВ «ПростоФінанс», ТОВ «Кредитні ініціативи» до суду та до виконавчої служби не зверталися щодо стягнення заборгованості в примусовому порядку й вважає, що на даний час сплинув строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з наступних підстав.

Відповідно до частини тринадцятою статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 25 вересня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 55802,50 грн., які підлягають поверненню до 10 жовтня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом, комісії за надання кредиту, комісії за управління кредитом та виконанням інших грошових зобов`язань, передбачені цим договором та графіком платежів.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2011 року у справі № 2-1563/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПростоФінанс» заборгованість за кредитним договором № 2 від 25 вересня 2008 року у розмірі 63625,95 грн.

18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого ТОВ «ПростоФінанс» відступало на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 2 від 25 вересня 2008 року.

25 червня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено додаткову угоду, за умовами якого сторони домовились внести зміни до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року.

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 09 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 є боржником у ВП № 56465383 про стягнення коштів на користь держави за виконавчим документом, виданим ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2019 року у справі № 179/745/16-ц у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2 від 25 вересня 2008 року відмовлено.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2021 року у справі № 179/1483/21 визнано виконавчий напис, вчинений 21 січня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №129 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості в сумі 162900 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем було порушено право позивача на повернення грошових коштів наданих у кредит, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, відповідачем не надано доказів того, що свідчить про виконання ним рішення суду та погашення заборгованості за кредитним договором, тобто відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, а у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у розумінні положень статті 625 ЦК України.

Однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду.

Згідно з частинами першої, четвертої статті 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК, визначає для сторін ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Такий принцип, зокрема, полягає у покладанні на позивача (його представника) обов`язку з доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Невиконання такого обов`язку несе процесуально негативні наслідки у вигляді настання ризиків, визначених процесуальним законом (закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду, повна або часткова відмова у позові тощо).

За правилами, встановленими частинами першою, третьою статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Тобто, відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі.

Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена цією статтею, передбачають насамперед договірні правовідносини, про що свідчить системний аналіз положень розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу, в якому розміщено стаття 625 ЦК України.

Рішення суду за загальним правилом не може породжувати зобов`язання грошового характеру, тому що зобов`язання боржника завжди передує судовому рішенню. Судове рішення у цьому разі не виступає юридичним фактом, що породжує зобов`язання, а слугує підтвердженню факту певного правопорушення та визначає суму коштів, що становить зміст цього зобов`язання. Суд, задовольняючи вимогу кредитора, тим самим визнає правомірними вимоги позивача та застосовує примус до стягнення шкоди, тому судове рішення не породжує, а підтверджує підставу виникнення зобов`язання.

У той же час ТОВ «Кредитні Ініціативи» не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання та в якому розмірі, з огляду на відсутність даних щодо примусового виконання рішення суду.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність достатніх підстав для покладення на відповідача відповідальності зі стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів про прострочення відповідачем виконання зобов`язання, з огляду на відсутність даних з примусового виконання рішення суду.

Доказів пред`явлення виконавчих листів до виконання або ж доказів наявності виконавчих проваджень з примусового виконання вищевказаного рішення суду, позивачем суду не надано.

На вказане вище, суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Частинами першою - третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до положень статті 376 ЦПК України, є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, слід стягнути із ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за перегляд справи в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4180,39 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 червня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна