Справа № 467/184/25
Провадження № 2/467/146/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Кологривої Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Арбузинка цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 лютого 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2719959. 14 червня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 24062021, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників від 25 липня 2024 року, в тому числі до відповідача, який має непогашену заборгованість за кредитним договором № 2719959 у розмірі 51000 грн., з яких: 15000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 36000 грн. - заборгованість за відсотками.

Крім цього, 04 квітня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 79292422. 14 червня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 24062021, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників від 19 серпня 2024 року, в тому числі до відповідача, який має непогашену заборгованість за кредитним договором № 79292422 у розмірі 9325 грн., з яких: 2500 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 1830 грн. - заборгованість за відсотками, 4995 грн. заборгованість за пенею. Крім цього, 03 лютого 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6877110. 11 січня 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 11-01/2024, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників від 17 липня 2024 року, в тому числі до відповідача, який має непогашену заборгованість за кредитним договором № 6877110 у розмірі 9423 грн. 75 к., з яких: 2100 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 4200 грн. - заборгованість за відсотками, 3123 грн. 75 к. заборгованість за простроченими відсотками. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість за договором позики № 2719959 у розмірі 51000 грн., заборгованість за договором позики № 79292422 у розмірі 9325 грн., заборгованість за договором позики № 6877110 у розмірі 9423 грн.75 к. та судові витрати.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12 лютого 2025 року справу передано на розгляд судді ОСОБА_2 .

Ухвалою судді ОСОБА_2 від 19 лютого 2025 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

За розпорядженням керівника апарату суду від 27 березня 2025 року у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 справу перерозподілено судді Кологривій Т.М.

Ухвалою судді Кологривої Т.М. від 01 квітня 2025 року справу прийнято до свого провадження за призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представником відповідача ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якій вона прохала відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що по договору позики від 21 лютого 2024 року договір факторингу був укладений 14 червня 2021 року, тобто на 3 роки раніше, чим було укладено спірний договір позики. У матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно договору. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними договорами є первинні документи, оформлені відповідно до статі 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Надані позивачем розрахунки не підтверджені належними доказами так як не підтверджені бухгалтерськими документами. Договором від 21 лютого 2024 року визначено строк дії договору 30 днів. Пунктом 2.3 договору визначено, що орієнтовна вартість кредиту складає 17250 грн., яка складається з тіла кредиту 15000 грн. та процентів у розмірі 2250 грн. Заперечувала щодо нарахування процентів понад строк користування кредитом. По кредитному договору від 04 квітня 2024 року вказала, що договір факторингу був укладений 14 червня 2021 року, тобто на 3 роки раніше, чим було укладено спірний договір позики. У матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно договору. Пеня по договору не підлягає нарахуванню на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року. По договору позики від 03 лютого 2024 року вказала, що матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно договору. Долучений до матеріалів справи договір не містить електронного підпису або будь-яких даних, які б свідчили про волевиявлення прийняття (акцепту) пропозицію (оферти) відповідачем, текст договору як акцепт, складений позивачем одноособово. Належних доказів щодо підписання договору кредиту шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором в матеріалах справи немає. Доказів, що відповідач ознайомився з умовами договору, немає.

Представником позивача Романченко Д.П. надано письмові пояснення по справі, у яких остання зазначила, що для укладення кредитного договору в електронній формі необхідно здійснити послідовність дій, направлених на реальне укладання договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дій унеможливлює укладення договору. Кредитний договір, підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/ або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не були би укладені. Враховуючи, що кредити були видані на платіжну картку позичальника, то документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. Позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, зважаючи на те, що не є первісним кредитором. У відповідності до умов кожного з укладених договорів кошти надавались позичальнику у безготівковій формі на банківську картку НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , вказану позичальником при укладенні кредитного договору. Повний номер картки є банківською таємницею, доступ до неї може мати відповідач та банк, який видав картку. Ідентифікація позичальника здійснюється через банка-емітента, який видав картку.

Представник відповідача ОСОБА_3 надані письмові пояснення по справі, у яких вона зазначала про те, що позивачем не надано доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «МАНІФОЮ», яке здійснило переказ коштів на рахунок відповідача від імені позивача: договору ФК-П-20/05-05 від 08 липня 2020 року. Лист про перерахування коштів від 22 січня 2025 року не є документом первинного бухгалтерського обліку, який би підтверджував факт переказу коштів на рахунок відповідача. Будь-яких доказів про те, що прихований номер картки НОМЕР_1 належить саме відповідачу немає.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Скользнєва В.В. у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутність.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

За частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, 611, частини 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону,є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки в статті 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Судом встановлено, що 21 лютого 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 2719959.

Відповідно до п. 1 договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом її перерахування на банківський рахунок Позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

За умовами п.п. 2.1, 2.2 та 2.3 договору сума позики - 15000 грн., строком на 30 днів. Розмір процентної базової ставки визначений 2.5% в день, денна процентна ставка в день у відповідності до умов Програми лояльності 0.50%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2.70 % в день.

Додатком №1 до договору додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту.

Як вбачається з тексту договору, він підписаний сторонами шляхом вчинення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором f6С82b, що підтверджується розділом 29 Договору «Реквізити сторін» з дотриманням ч. ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Додаток № 1 до договору також підписаний сторонами шляхом вчинення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором f6С82b (а.с.12).

14 червня 2021 року між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/2021, у відповідності до умов якого ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ«1Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Додатковими угодами №2 від 28 липня 2021 року, № 7 від 13 червня 2022 року, № 32 від 25 липня 2024 року внесені зміни до договору факторингу від 14 червня 2021 року. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №28 до Договору факторингу №14062021 від 14.06.2021 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 у розмірі 51000 грн., з яких: 15000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 36000 грн. - заборгованість за відсотками.

На підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором від 21 лютого 2024 року позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 31 грудня 2024 року складає 51000 грн., з яких: 15000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 36000 грн. - заборгованість за відсотками.

Крім цього, 04 квітня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 79292422. За умовами п.п. 2.1, 2.2 та 2.3 договору сума позики - 700 грн., строк на 30 днів. Дата повернення позики 03 травня 2024 року. Денна процентна ставка (базова) 2.5% в день. Денна процентна ставка (за понадстрокове користування позикою) 2.70 %. Пеня 2.7% в день. Договір підписано відповідачем з використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 23724.

Додатком №1 до договору додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту, відповідно до якої сума кредиту складає 700 грн., розмір процентів 525 грн. Додаток № 1 до договору також підписаний відповідачем шляхом вчинення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 23724.

05 квітня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено додаткову угоду № 79292422 до договору позики від 04 квітня 2024 року, якою збільшено розмір позики до 2500 грн., визначено орієнтовану реальну річну процентну ставку у розмірі 119750, 5% та орієнтовану загальну вартість позики у розмірі 4330 грн. Додаткова угода та додаток до неї у виді таблиці підписаний відповідачем шляхом вчинення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 84411.

Додатковою угодою № 34 від 14 червня 2021 року внесені зміни до договору факторингу від 14 червня 2021 року. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №30 до Договору факторингу №14062021 від 14.06.2021 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 у розмірі 9325 грн., з яких: 2500 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 1830 грн. - заборгованість за відсотками.

На підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором від 04 квітня 2024 року позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 31 грудня 2024 року складає 9325 грн., з яких: 2500 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 1830 грн. - заборгованість за відсотками.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву стверджував про те, що відповідач ОСОБА_1 коштів за договорами позики від 21 лютого 2024 року та 04 квітня 2024 року не отримував. Разом з цим, у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України позивачем не надані докази перерахування коштів за вказаними договорами позики, укладеними між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та не подано суду клопотань про витребування їх судом.

Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження відомостей про передачу грошей за вищевказаними договорами, та відповідно до змісту абзацу 2 частини 1 статті 1046 ЦК України, яким визначається, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, на даний час підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні.

Враховуючи наведене та за наявності заперечень відповідача щодо отримання ним кредитних коштів, незважаючи на особисте підписання договорів від 21 лютого 2024 року та 04 квітня 2024 року, а також з огляду на ненадання позивачем суду доказів на підтвердження цих обставин в частині перерахування за умовами вказаних договорів коштів на суму 15000 грн. та 2500 грн., суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача за поданим позовом боргу, який нарахований за їхніми умовами.

Також, 03 лютого 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 6877110. За умовами договору відповідач отримав 2100 грн. кредиту строком на 80 днів до 23 квітня 2024 року, з умовою сплати базової процентної ставки 2.5 % на добу.

За змістом 2.5 договору позика надавалась позичальнику в день підписання договору сторонами позики шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) НОМЕР_1 , зареєстрованого за позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті. До договору додано розрахунок, який містить графік нарахування процентів за користування позикою та графік обов`язкових платежів.

Згідно п. 9.1 договору договір позики укладається в інформаційно-технологічній системі позикодавця в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом попереднього розміщення позикодавцем в особистому кабінеті позичальника договору позики для вивчення та прийняття його умов позичальником шляхом введення одноразового ідентифікатора з метою підписання запропонованого позикодавцем договору у відповідне поле.

Вказаний договір та додаток до нього містить посилання на те, що вони підписані електронним підписом шляхом одноразового ідентифікатора.

Такі ж положення щодо істотних умов договору містяться в Паспорті споживчого кредиту, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, номер пароля f37245.

Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 22 січня 2025 року за умовами укладеного між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення» договору від 08 липня 2020 року ТОВ «Маніфою» 03 лютого 2024 року 15:06:49 здійснений переказ на суму 2100 грн., маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 339310036, що є належним і достатнім доказом.

Суд звертає увагу на те, що в договорі позики у п.2.5 зазначено номер особистого електронного платіжного засобу НОМЕР_1 .

При цьому, відповідно до п.10 Постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року №113, передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі номер 4 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).

Отже, з боку позивача порушень не відбулося, та з урахуванням вимог закону здійснено захист інформації щодо клієнта від третіх осіб.

Доказів того, що на картку відповідача 03 лютого 2024 року не було перераховано суму у розмірі 2100 грн. відповідачем не надано.

11 січня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №11-01/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Маніфою» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ« Маніфою» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

17 липня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду № 5 до договору факторингу від 11 січня 2024 року.

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 5 до Договору факторингу № 11-01/2024 від 11 січня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 9423 грн. 75 к., з яких: 2100 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 4200 грн. - заборгованість за відсотками, 3123 грн. 75 к. заборгованість за простроченими відсотками.

На підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором від 03 лютого 2024 року позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 17 липня 2024 року та на 31 грудня 2024 року складає 9423 грн. 75 к., з яких: 2100 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 7323 грн. - заборгованість за відсотками.(а.с. 53, 123).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

За змістом частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що оспорюваний відповідачем кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Представником відповідача не надано доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачу не належить.

Під час здійснення реєстрації відповідач створював особистий кабінет та надавав всі свої особисті дані (ПІБ, дані паспорта, РНОКПП, свій номер мобільного телефону, електронну пошту, місце реєстрації, також у пункті 5.2.3 зазначив прізвища, ім`я та по батькові третіх осіб на прізвище ОСОБА_4 , номера їх мобільних телефонів, з якими доручив взаємодіяти колекторській компанії у випадку припинення договору позики), чим фактично надав згоду на обробку персональних даних.

Для безпосереднього оформлення кредиту відповідач обирав бажану суму кредиту, строк кредитування, самостійно вносив номер банківської картки та підтверджував, що ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у позику.

Відповідачем не спростовано відомості, зазначені в договорі позики та не надано доказів, що такі відомості не відповідають дійсності, а тому відсутні підстави вважати, що вказані дані були заповнені сторонньою особою, а не особисто відповідачем.

З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача по договору позики від 03 лютого 2024 року тіла кредиту у розмірі 2100 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо стягнення процентів з відповідача по договору позики від 03 лютого 2024 року суд прийшов до наступного.

У постанові об`єднаної палати Касаційного Господарського Суду Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц зробила висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору.

Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Наприклад, якщо боржник не сплатив гроші за куплене майно, надані послуги в певній сумі, то прострочення грошового зобов`язання не змінює його розміру, яке залишається без змін незалежно від часу прострочення, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Так само, якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом.

Таким чином, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки зроблені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.35).

У своїй постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 444/9519/12 зазначено, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до договору строк позики - період, протягом якого позика передається у власність позичальнику, визначений договором. Початковий строк позики визначається пунктом 2.3.5 договору. Разом з тим, строк позики може бути продовжено шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди (пункт 4.2).

Однак, надані позивачем документи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_1 вчинив певні активні дії, які б об`єктивно свідчили б про його добру волю та бажання здійснити пролонгацію договору відповідно до розділу 4 договору позики шляхом укладання додаткової угоди.

Отже, погоджений сторонами у договорі позики строк кредитування, складає в загальному 80 днів, а саме: до 23 квітня 2024 року.

Таким чином, з урахуванням положень підписаного сторонами договору позики строк кредитування закінчився 23 квітня 2024 року, а, отже, зазначені позивачем відсотки, нараховані поза межами строку кредитування, до стягнення не підлягають.

Поза межами такого строку кредитор вправі нараховувати штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання в порядку статті 625 ЦПК України.

За таких обставин, з відповідача, окрім тіла кредиту у розмірі 2100 грн., по вказаному договору підлягають стягненню відсотки, визначені у додатку до договору позики від 03 лютого 2024 року у розмірі 1365 грн.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову на 4.97 %.

Керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: 01032, м.Київ, вул. Симона Петлюри, 30) заборгованість за кредитним договором № 6877110 від 03 лютого 2024 року у розмірі 3465 (три тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн., яка складається з: 2100 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 1365 грн. - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: 01032, м.Київ, вул. Симона Петлюри, 30) судовий збір у розмірі 150 (сто п`ятдесят) грн. 49 к.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М.Кологрива