ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 травня 2025 року

м. Харків

справа № 610/3980/24

провадження № 22-ц/818/1668/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харків апеляційну скаргу Розсохи Володимира Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 29 листопада 2024 року у складі судді Тімонової В.М.,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України ( надалі ТОВ) незаконними і зобов`язати Відповідача відновити газопостачання до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , таким же методом яким було здійснено відключення.

В обґрунтування заявленої позовної вимоги представник позивача посилався на те, що 26 серпня 2024 року за адресою АДРЕСА_1 в будинку, який належить на праві власності доньці позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , без будь-якого попередження або судового рішення було вимкнено газопостачання, про що працівниками Балаклійської дільниці Чугуївського УЕГГ Харківської філії було складено акт про припинення газопостачання на об`єкт (газові прилади) споживача 26.08.2024. Вважає дії відповідача незаконними, що змусило звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 29.11.2024 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що власником житлового будинку у якому було припинено газопостачання є донька позивача ОСОБА_3 . Позивач та її представник не довели порушення права ОСОБА_1 , а тому останній не належить право вимоги за цим позовом.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позов був поданий позивачем як споживачем природнього газу, оскільки відповідач своїми діями вважає ОСОБА_1 споживачем її послуг та саме на її персональні дані відкрив «ЕІС код 56ХМ33F980623651» «Особовий рахунок НОМЕР_1 », зазначена обставина також підтверджена «Заявою-приєднання» з персональними даними позивача. Акт припинення газопостачання 26.08.2024 року також складено за участю позивача, таким чином визнав саме позивача належним позивачем. Згідно з Законом України «Про захист прав споживачів», права споживачів захищаються незалежно від того, хто є власником будинку, якщо йдеться про утримання житлового будинку. Таким чином висновок суду про те, що позивачці не належить право вимоги за цим позовом суперечить наявним у справі доказам та вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 26.08.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками Балаклійської дільниці Чугуївського УЕГГ Харківської області ТОВ «Газорозподільні мережі України» було припинено газопостачання та встановлено пломбу, що підтверджується копію акту про припинення газопостачання на об`єкт (газові прилади) споживача (т. 1 а.с. 75).

Згідно з копією договору дарування, посвідченого 27.12.2016 державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Голуб В.М., ОСОБА_1 безоплатно передала у власність своїй доньці ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,0970 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:003:0275 (т. 1 а.с. 71-72).

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.12.2016, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 73,74).

Даними копії витягу з реєстру територіальної громади за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т.2 а.с 55, 56)

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги (надалі за текстом Закон України № 2189-УІІІ), споживачем комунальних послуг є фізична особа ,яка отримує житлово-комунальну послугу.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.

Згідно ст. 1 ч. 1 п. 6 ЗУ України « Про житлово- комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до пп. 11 п. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Згідно Правил надання населенню послуг з газопостачання затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 р. № 2246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 р. № 476) об`єкт споживача територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування.

За змістом позовної заяви у справі виник спір з приводу відновлення газопостачання у будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який відповідно до даних договору дарування від 27.12.2016 року позивачці не належить. Доказів реєстрації свого постійного місця проживання за вищезазначеною адресою, або договору з власником про право користування зазначеним будинком позивачкою також не надано.

У зв`язку з ненаданням вищезазначених доказів судова колегія погоджується з висновком суду про не доведеність порушення її права чи безпосереднього інтересу позивачки у спірних правовідносинах.

При цьому судова колегія відхиляє посилання апелянта про помилковість зазначеного висновку суду, оскільки саме остання підписувала заяву про приєднання до послуг з газопостачання від 04.12.2023 року та на її ім`я відкрито особовий рахунок, тому що згідно пояснень представника позивачки, та даних витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань від 31.08.2024 ОСОБА_3 звернулась до правоохоронних органів з заявою про підробку заяви про приєднання, тобто фактично ставить під сумнів законність надання послуг з газопостачання до належного їй будинку ( т.2 а.с. 54).

Відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 було здійснено на об`єкт АДРЕСА_1 зазначений в заяві-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) ( т.2 а.с. 71), правомірність якої власником зазначеного будинку також заперечується.

Таким чином доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої у інстанцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

За правилами, передбаченими пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Розсохи Володимира Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 29 листопада 2024 року року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук