Справа № 355/182/22
Провадження № 2/355/23/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року Баришівський районній суд Київської області в складі:

головуючого судді Чальцевої Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Ющенко Л.А., Верби Ю.О.,

представника позивача адвоката Шеремети Т.В., ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Пізняхівського Ф.М., Строєва О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів в порядку поділу спільного майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

03.02.2022 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення коштів в порядку поділу спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначив, що 17 лютого 2012 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстровано в Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №168. Сімейне життя не склалось, внаслідок чого рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2019 року шлюб сторін розірвано.

За спільним сімейним рішенням під час перебування у шлюбі позивачем було укладено в інтересах сім`ї два договори позики.

Згідно договору позики від 10 листопада 2017 року ОСОБА_4 передала в позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 14 000 (чотирнадцять тисяч) доларів США. Дані кошти на той час сім`я ОСОБА_5 в особі позивача позичила для здійснення покупки нерухомості. Так, 10 листопада 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» та ОСОБА_6 і ОСОБА_2 було укладено два договори про участь у Фонді фінансування будівництва №54-1011/2017-1 та №54-1011/2017-2, предметом яких є передача довірителем управителю в управління та довірчу власність грошових коштів з метою отримання довірителем у власність житла.

Об`єктами інвестування за цими договорами є дві однокімнатні квартири однаковою площею - 36,3 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання умов кожного з даних договорів, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 внесли кошти в розмірі 644,937 грн.

Згідно договору позики від 15 серпня 2018 року, ОСОБА_8 передав в позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 7 260 (сім тисяч двісті шістдесят) доларів США. Дані кошти були отримані в позику для купівлі транспортного засобу Cadillac Escalade, 2007 року.

Таким чином, в результаті укладення даних договорів у подружжя виникло зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, в розмірі 21 260 $ (двадцять одна тисяча двісті шістдесят доларів США), виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Оскільки між сторонами відносини ускладнились, вони припинили спільно проживати, зобов`язання про повернення боргу було виконано позивачем в повному обсязі самостійно. Відповідач матеріальної участі у виконанні зобов`язань не приймала.

На підтвердження виконання зобов`язання, позивач надає копії розписок:

-згідно розписки від 08 липня 2021 року, ОСОБА_2 повністю повернув кошти, які були отримані згідно договору позики, укладеного 10 листопада 2017 року між позивачем та ОСОБА_4 ;

-згідно розписки від 20 грудня 2018 року, ОСОБА_2 повністю повернув кошти ОСОБА_8 , які були отримані згідно договору позики, укладеного 15 серпня 2018 року між позивачем та ОСОБА_8 .

Рішенням Дарницького районного суду від 17 червня 2021 року задоволено позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна в повному обсязі.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнано за ОСОБА_3 майнові права на однокімнатну квартиру, загальною площею 36,03 кв.м., що будується на АДРЕСА_2 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» по договору № 54-1011/2017-2 від 10.11.2017 про участь у Фонді фінансування будівництва та по договору про відступлення майнових прав № 54-1011/2017-2 від 15.11.2017.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнано за ОСОБА_2 майнові права на однокімнатну квартиру, загальною площею 36,03 кв.м., що будується на АДРЕСА_3 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» по договору № 54-1011/2017-1 від 10.11.2017 про участь у Фонді фінансування будівництва та по договору про відступлення майнових прав № 54-1011/2017-1 від 15.11.2017.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 половину вартості відчуженого не в інтересах сім`ї автомобіля Cadillac Escalade, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 в розмірі 252 339 гривень 50 копійок та судові витрати в сумі 26 792 гривень 77 копійок, а усього 279 132 гривень 27 копійок.

Однак при винесені судом рішення про розподіл майна судом не було враховано боргових зобов`язань подружжя, які виникли за час спільного проживання.

Враховуючи вищевикладене, оскільки кошти, отримані за договорами позики були використані в інтересах сім`ї, а саме на придбання нерухомого і рухомого майна і позивачем самостійно було виконано зобов`язання про повернення боргу, позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, який просить задовільнити у повному обсязі та стягнути з відповідача 10 630 $ (десять тисяч шістсот тридцять доларів США) в порядку поділу спільного боргу подружжя.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові; просив задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача не визнав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов; просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, подані у даній цивільній справі, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що 17 лютого 2012 року між сторонами по справі був укладений шлюб, який зареєстровано в Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №168. Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2019 року шлюб сторін розірвано.

Згідно договору позики від 10 листопада 2017 року ОСОБА_4 передала в позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 14 000 (чотирнадцять тисяч) доларів США ( т.1 а.с. 9-10).

10 листопада 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» та ОСОБА_6 і ОСОБА_2 було укладено два договори про участь у Фонді фінансування будівництва №54-1011/2017-1 та №54-1011/2017-2, предметом яких є передача довірителем управителю в управління та довірчу власність грошових коштів з метою отримання довірителем у власність житла.

Об`єктами інвестування за цими договорами є дві однокімнатні квартири однаковою площею - 36,3 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання умов кожного з даних договорів, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 внесли кошти в розмірі 644 937, 00 грн. ( т.1 а.с. 23-31)

Згідно розписки від 08 липня 2021 року, ОСОБА_2 повністю повернув кошти, які були отримані згідно договору позики, укладеного 10 листопада 2017 року між позивачем та ОСОБА_4 ( т.1 а.с. 11).

Згідно договору позики від 15 серпня 2018 року, ОСОБА_8 передав в позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 7 260 (сім тисяч двісті шістдесят) доларів США. Дані кошти були отримані в позику для купівлі транспортного засобу Cadillac Escalade, 2007 року ( т.1 а.с. 12-13).

Згідно розписки від 20 грудня 2018 року, ОСОБА_2 повністю повернув кошти ОСОБА_8 , які були отримані згідно договору позики, укладеного 15 серпня 2018 року між позивачем та ОСОБА_8 ( т.1 а.с. 14)

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року задоволено позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна в повному обсязі.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнано за ОСОБА_3 майнові права на однокімнатну квартиру, загальною площею 36,03 кв.м., що будується на АДРЕСА_2 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» по договору № 54-1011/2017-2 від 10.11.2017 про участь у Фонді фінансування будівництва та по договору про відступлення майнових прав № 54-1011/2017-2 від 15.11.2017.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнано за ОСОБА_2 майнові права на однокімнатну квартиру, загальною площею 36,03 кв.м., що будується на АДРЕСА_3 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» по договору № 54-1011/2017-1 від 10.11.2017 про участь у Фонді фінансування будівництва та по договору про відступлення майнових прав № 54-1011/2017-1 від 15.11.2017.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 половину вартості відчуженого не в інтересах сім`ї автомобіля Cadillac Escalade, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 в розмірі 252 339 гривень 50 копійок та судові витрати в сумі 26 792 гривень 77 копійок, а усього 279 132 гривень 27 копійок ( т.1 а.с. 15-21).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва в справі № 753/572/19 від 17 червня 3001 року про поділ спільного майна подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що набрало законної сили після його перегляду Київським апеляційним судом та ухваленням постанови від 27 жовтня 2022 року, вирішено питання про поділ спільного майна подружжя між сторонами. При цьому судами першої та апеляційної інстанцій було з`ясовано весь перелік майна, яке придбали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період їх шлюбу, в тому числі і права та обов`язки щодо нього, в якому сторони перебували з 17 лютого 2012 року по 19 березня 2019 року (дату набрання законної сили рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15.02.2019 року)

Фактично, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 розглядався спір Дарницьким районним судом м. Києва про поділ спільного сумісного майна подружжя, предметом якого було все спільне сумісне майно подружжя, розподіл їх майнових прав та обов`язків, набуте сторонами в період їх шлюбу з 17.02.2012 року по день розірвання шлюбу 15 лютого 2019 року.

В своєму відзиві та доданих до нього доказів (копії договорів позики від 10.11.2017 р. та від 15.08.2018 року) ОСОБА_2 зазначав, що на придбання нерухомого за рухомого майна, яке було предметом спору, він 10.11.2017 року позичав у ОСОБА_4 (його рідної сестри) 14 000 доларів США та 15.08.2018 року - 202 045.80 грн., що відповідає сумі 7 260 доларів США) у ОСОБА_8 (його кума). Вказані докази були додані до матеріалів позовної заяви та в рамках розгляду цивільної справи № 753/572/19 судом першої та апеляційної інстанцій їм була надана належна правова оцінка.

При цьому, Дарницький районний суд м. Києва в своєму рішенні від 17.06.2021р. встановив, що на обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що автомобіль було придбано за кошти, отримані за договором позик, зобов`язання за яким було виконано ним за рахунок коштів, отриманих від продажу цього ж автомобіля.

На підтвердження вказаної обставини відповідач надав договір позики від 15.08.2018р., відповідно до умов якого він позичив у ОСОБА_8 кошти в сумі 202 045,80 грн. для придбання автомобіля Сadillac Escalade, та розписку ОСОБА_8 від 20.12.2018р. про повернення позики.

Допитаний на прохання відповідача свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні Дарницького районного суду м. Києва підтвердив обставини, зафіксовані вищевказаними договором позики та розпискою. Водночас свідок визнав, що в зазначену у договорі позики дату перебував за кордоном, а договір у письмовій формі було складено та підписано пізніше.

Даючи оцінку наведеним доказам суд ураховує, що факт придбання спірного автомобіля за рахунок позичених коштів позивачем ОСОБА_3 не визнається, її підпис на договорі позики відсутній, свідка ОСОБА_8 пов`язують з відповідачем давні дружні відносини, що дає суду підстави ставити під сумнів достовірність його показань в цілому, а інших переконливих доказів па підтвердження своїх доводів відповідач не надав.

Слід також зазначити, що відповідно до умов договорів купівлі-продажу транспортного засобу, купівлю та продаж спірного автомобіля було здійснено за ціною 49 000 гри, при тому, що згідно договору позики та розписки розмір позикових зобов`язань відповідача становив 202 045,80 грн.

Наведене свідчить про наявність у наданих відповідачем доказах суттєвих розбіжностей стосовно істотних обставин подій, які є предметом даного судового розгляду.

Зважаючи на викладене, надані відповідачем на спростування презумпції спільності майна докази суд відхиляє з підстав їх невідповідності критеріям допустимості і достовірності, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження обставин, які відноситься до предмету доказування у даній справі (а.с. 107-108,112 у справі № 753/572/19).

Також, Дарницький районний суд м. Києва досліджував як договір позики ОСОБА_2 14.000 доларів США у рідної сестри ОСОБА_4 , так і розписку від 20 грудня 2018 року про, начебто, отримання ним коштів в позику від рідної сестри ОСОБА_4 та повернення вказаних коштів.

Про існування даних документів ОСОБА_3 дізналася лише при розгляді справи в суді, заперечувала укладення договорів позики, її згоди та підпису на вказаному договорі не існує та не існувало, на оплату інвестування квартир нею було знято з банківської установи та переказано готівкові кошти на інвестування квартири 15.11.2017 року, що підтверджується випискою з банку та довідкою з АТ «ОШАДБАНК», копію яких було додано до матеріалів справи.

Київський апеляційний суд в своїй постанові від 27 жовтня 2002 року в справі № 753/570/19 також встановив, що суд апеляційної інстанції не приймає договір позики від 15.08.2018року як доказ на підтвердження спільних боргових зобов`язань по справі, оскільки кошти, які отримав відповідач по справі в борг були отримані після придбання автомобіля, крім того в сумі, що значно перевищувала вартість автомобіля, зазначеного в договорі.

Згідно ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на прави спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно із ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною 2 статті 184 ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна наділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Сімейного кодексу України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, попускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджується в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків.

При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, зазначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 р. № 11»)

Зі змісту п. 23. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Як суд першої інстанції, а саме - Дарницький районний суд м. Києва, так і Київський апеляційний суд належним чином дослідили та дали оцінку всім зібраним по справі доказам, щодо розподілу майнових прав та обов`язків подружжя та ухвалили відповідне рішення.

Відповідно до приписів частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільний або адміністративній справі, що набрало законної сили, не потребують доказування при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, с об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до частин 1-3 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна (пункти 23, 24 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Внаслідок оформлення договорів позики в період шлюбу в інтересах сім`ї зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15 (провадження № 14-712цс19) погодилась з висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 537/6639/13-ц (провадження № 6-486цс16) та від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження № 6-539цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами. Проте зазначила, що якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині.

Київський апеляційний суд в своїй постанові від 27 жовтня 2002 року в справі № 753/570/19 встановив, що суд апеляційної інстанції не приймає договір позики від 15.08.2018року як доказ на підтвердження спільних боргових зобов`язань по справі, оскільки кошти, які отримав відповідач по справі в борг були отримані після придбання автомобіля, крім того в сумі, що значно перевищувала вартість автомобіля, зазначеного в договорі.

Враховуючи той факт, що відповідно до приписів частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільний або адміністративній справі, що набрало законної сили, не потребують доказування при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, суд приходить до переконання про необґрунтованість позовної вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення грошових коштів за договором позики від 15.08.2018року.

З приводу договору позики від 10.11.2017р. суд зазначає наступне: вищевказаний договір підписано позикодавцем ОСОБА_4 та позичальником ОСОБА_2 . Попри посилання у вищевказаному договорі на згоду ОСОБА_6 на отримання у позику зазначеної суми ( 14 000 доларів США), даний договір не підписано ОСОБА_6 особисто. Крім того, договір позик від 10.11.2017р. нотаріально не засвідчено, факт укладення договору та фактичного отримання коштів не підтверджено належними та допустимими доказами. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає не доведеним факт реального отримання вищевказаної грошової суми позичальником ОСОБА_2 , факт обізнаності ОСОБА_9 про наявність відповідних боргових зобов`язань та факт їх укладення саме в інтересах сім`ї.

Таким чином, суд приходить до переконання про необґрунтованість позовної вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення грошових коштів за договором позики від 10.11.2017року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5,7,12,13,76,77,80,81,89,163, 184, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 60, 61,65,69, 70,71 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів в порядку поділу спільного майна подружжя - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського

районного суду Т. В. Чальцева