Провадження №22-ц/812/986/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Колосовою О.М.,

за участі заявниці - ОСОБА_1 , її представника - адвоката Терлецької Т.О., представника заінтересованої особи Міністерства оборони України - Тищенко М.С.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №470/68/25 за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення, яке ухвалив Березнегуватський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Орлової Світлани Федорівни у приміщенні цього суду 11 квітня 2025 року, повний текст якого складений того ж дня, за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи у справі ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

у с т а н о в и в :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зазначивши заінтересованою особою у справі ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява мотивована тим, що 19 грудня 2024 року ОСОБА_1 отримала сповіщення сім`ї про загибель ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання ОСОБА_2 , з яким вони з 2018 року проживали разом однією сім`єю спочатку по АДРЕСА_1 , де відремонтували будинок, придбали меблі, необхідну побутову техніку. З ОСОБА_2 у них був спільний бюджет, все необхідне вони купували за спільні кошти. У 2019-2020 роках ОСОБА_2 їздив на заробітки в Польщу, а з 2021 року працював водієм та працівником з господарської діяльності КНП «Березнегуватська ЦРЛ». У травні 2022 року він пішов добровольцем до Збройних Сил України, перебуваючи на військовій службі постійно підтримував її матеріально, надсилаючи кошти на банківську картку. Під час лікування внаслідок отриманих поранень вона підтримувала його як найбільш близька людина. У 2024 році ОСОБА_2 надав значну матеріальну допомогу на весілля її сина, вважав її своєю дружиною, неодноразово пропонував узаконити стосунки, але вона відкладала це на потім. У лютому 2024 року вони за спільні кошти для сумісного проживання купили в с-щі Березнегувате квартиру, зробили в ній ремонт та придбали все необхідне для облаштування. З 2018 року вона була єдиною близькою людиною для ОСОБА_2 , попередній шлюб він розірвав у 2020 року, однак фактично припинив шлюбні відносини з 2015 року. Після його загибелі вона зі своїми дітьми займалася його похованням, всі речі та документи ОСОБА_2 перебувають за місцем їх спільного проживання. Заявниця звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання допомоги як дружині загиблого військовослужбовця, в чому їй було відмовлено, та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу.

Посилаючись на викладене, заявниця просила суд встановити факт її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2025 року до участі у справі заінтересованими особами було залучено Міністерство оборони України, військову частину НОМЕР_1 та дочку загиблого ОСОБА_2 ОСОБА_2 .

Заінтересовані особи по справі: ІНФОРМАЦІЯ_1 та військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 пояснень щодо заяви не надавали.

Представник Міністерства оборони України в поясненнях заперечував проти вимог заявниці, просив суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не надала доказів, які б свідчили про її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю, та зазначив, що заперечення заінтересованих осіб по справі свідчать про наявність спору у справі, просила суд залишити заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, без розгляду.

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2025 року заява ОСОБА_1 задоволена частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без шлюбу з 07 серпня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суд мотивував тим, що з урахуванням доведеності на підставі належних, допустимих та достатніх доказів фактів, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, а саме: спільного проживання, наявності у ОСОБА_1 і ОСОБА_2 спільного бюджету, побуту, здійснення спільних витрат, є підстави для задоволення вимог заяви про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 07 серпня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Щодо вимог Міністерства оборони України про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду через наявність спору про право суд вважав їх безпідставними, оскільки під час розгляду справи судом не було встановлено існування такого спору між ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_2 , яка була залучена до участі у справі, та заперечень щодо вимог, з якими заявниця звернулася до суду, не висловила. Заперечення Міністерства оборони України, висловлені щодо вимог заявниці про ненадання нею доказів проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , суд розцінив позицією учасника справи, що не свідчить про наявність спору про право у цій справі.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України вказує, що рішення суду є незаконним, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час дослідження судом першої інстанції наданих заявницею доказів, які на думку Міністерство оборони України, не узгоджуються між собою та не доповнюють один одного, суд хибно вважав доведеним факт проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу. Так, свідки, які були допитані на судовому засіданні, повідомляли загальні відомості про те, що заявниця та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю і мали взаємні права та обов`язки, не конкретизували фактичними даними змісту таких прав та обов`язків, що і не дає підстави для висновку, що між заявницею та загиблим ОСОБА_2 склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. У заяві ОСОБА_1 зазначала, що факт спільного проживання її із загиблим ОСОБА_2 підтверджується місцем її проживання та місцем реєстрації ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , Міністерство оборони України вважає, що слід взяти до уваги висновки у постанові КЦС ВС від 17.01.2024 по справі №759/14906/18 про те, що «спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю» та «….сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю». Крім того, під дослідженні судом докази, на думку Міністерство оборони України, не узгоджуються між собою та не доповнюють один одного, тому суд прийняв хибне рішення, вважаючи доведеним факт проживання заявниці із загиблим ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, та зазначає, що заявницею не доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне її проживання та загиблого ОСОБА_2 як жінки та чоловіка, тобто наявність сім`ї, зокрема, що останні постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин з ОСОБА_2 . Тому Міністерство оборони України зауважує, що через відсутність належних та допустимих доказів факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявниці разом із ОСОБА_2 відсутні правові підстави для задоволення заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - представник ОСОБА_1 - адвокат Терлецька Т.О. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на правильність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про спільне проживання заявниці ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 як чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника Міністерства оборони, заявниці та її представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається і таке встановив суд першої інстанції, що відповідно до отриманого ОСОБА_1 від начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомлення про смерть від 19 грудня 2024 року № 3/3941 отримувача сповіщено, що її чоловік, солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання військового обов`язку поблизу м. Новгород-Сіверський Чернігівської області (том 1, а.с.16).

Смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , також підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 08 січня 2025 року Березнегуватським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області, та довідкою про причину смерті від 10 жовтня 2022 року № 5651 (том 1, а.с. 12).

На підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявниця надала суду наступні докази:

фотознімки, на яких спільно зображені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зокрема в момент, їх спільного перебування на весіллі сина ОСОБА_1 у вересні 2024 року та зображення жетона військового ОСОБА_2 (том 1, а.с.99-100);

довідку виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради від 10 січня 2025 року № 37, видану на підставі акту депутата, згідно якої ОСОБА_1 проживала за адресою АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_2 (том 1, а.с.13);

копію договору купівлі-продажу квартири, укладеного 16 лютого 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Бондар Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 168, яким підтверджується, що заявниця придбала квартиру за адресою АДРЕСА_2 (том 1, а.с.28-29);

довідку виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради від 10 січня 2025 року № 36 та витяги з реєстру територіальних громад, з яких убачається, що з квітня 2024 року заявниця та ОСОБА_2 були зареєстровані і проживали за однією адресою: АДРЕСА_2 (том 1, а.с.13а-15);

копію квитанцій про перерахування ОСОБА_2 щомісяця грошових переказів на картку заявниці за період з грудня 2023 року по грудень 2024 року (том 1, а.с.30-62);

копію заяви №401 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 05 квітня 2024 року про отримання ОСОБА_2 споживчого кредиту на придбання пральної машинки (том 1, а.с.63-65);

довідки КНП «Березнегуватська центральна районна лікарня» від 20 та 24 січня 2025 року, відповідно до яких ОСОБА_1 працює в КНП «Березнегуватська ЦРЛ» на посаді бухгалтера з 2019 року, а ОСОБА_2 працював там на посадах працівника з господарської діяльності та водія з 04 червня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року (том1, а.с.18-19).

Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 суду першої інстанції пояснили, що знайомі з ОСОБА_1 тривалий час та добре знали ОСОБА_2 . Їм відомо, що вони познайомилися в інтернеті та практично одразу почали проживати разом. Спочатку вони винаймали житло, однак потім ОСОБА_2 придбав для них житловий будинок по АДРЕСА_1 . Придбаний будинок був у занедбаному стані, однак ОСОБА_5 самостійно відремонтував його, замінив вікна, двері, підлогу, встановив сантехніку. Необхідні витрати ОСОБА_6 здійснював разом з ОСОБА_7 , вони обоє працювали, мали спільний бюджет, який разом планували і витрачали. У будинок вони придбали нові меблі, побутові прилади, холодильник, телевізор, пральну машинку, кондиціонер, інше необхідне приладдя. Між ними були справжні почуття, також він добре, як батько, ставився до дітей ОСОБА_8 вересні 2024 року влаштував весілля її синові, на якому був як його батько. На початку 2024 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , за спільні кошти придбали квартиру, яку відремонтували, облаштували меблями, необхідними електроприладами та перевезли спільні речі, залишивши будинок для проживання сину ОСОБА_9 . Заявниця працює у лікарні, а ОСОБА_6 їздив на заробітки, після цього також працював у лікарні водієм та робітником, а з початком війни пішов добровольцем служити. Перебуваючи на військовій службі, постійно пересилав кошти ОСОБА_7 та віддав їй банківську картку, вони спілкувалися кожного дня по телефону. На війні ОСОБА_6 отримав поранення і лікувався, ОСОБА_7 доклала зусилля для переведення його на лікування у Березнегуватську ЦРЛ, де разом з дітьми постійно опікувалася ним. У грудні 2024 року ОСОБА_7 отримала сповіщення про загибель ОСОБА_2 , вона займалася його похованням, оплатила ритуальні послуги та обід. За життя ОСОБА_6 неодноразово пропонував ОСОБА_7 одружитися, придбав каблучку, однак вона відмовляла, вважаючи весілля не на часі.

Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суду першої інстанції пояснили, що добре знають ОСОБА_7 і ОСОБА_13 , які протягом декількох років разом працювали у лікарні. Вони завжди вважали ОСОБА_14 і ОСОБА_15 однією сім`єю, оскільки ті ставилися один до одного як подружня пара. Разом проживали і працювали, господарювали, придбавали майно, ремонтувати та облаштовували житло, дбали і піклувалися один про одного, до дітей ОСОБА_16 ставився як батько. Після загибелі ОСОБА_17 займалася його похованням, його родичі в цьому участі не приймали.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 суду першої інстанції пояснила, що у 2018 році ОСОБА_2 придбав по сусідству з нею будинок по АДРЕСА_1 , у якому проживав разом з ОСОБА_9 . Вони разом відремонтували будинок, зробили його придатним для проживання, створили всі необхідні умови, облаштували каналізацію, сантехніку, умеблювали. Наразі там проживає син ОСОБА_1 , оскільки остання разом з ОСОБА_19 переїхала у придбану ними квартиру. Вона завжди вважала їх сім`єю, про те що вони не були у шлюбі дізналася лише після загибелі ОСОБА_2 .

Матеріалами справи також підтверджується, що чоловік заявниці ОСОБА_1 , з яким вона перебувала у шлюбі з 27 травня 1989 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , після його смерті вона в іншому зареєстрованому шлюбі не перебувала (том 1, а.с.6-7,76).

Натомість ОСОБА_2 з 24 квітня 2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_20 , який було розірвано рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2020 року (том 1, а.с.69-70). Вказане рішення суду набрало законної сили 07 серпня 2020 року.

За такого суд першої інстанції дійшов висновку, що перебування ОСОБА_2 з 24 квітня 2012 року до 07 серпня 2020 року (по день набрання рішенням суду законної сили) в зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_20 унеможливлює встановлення судом факту їх спільного з заявницею проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з вересня 2018 року, оскільки вказане не відповідає нормам сімейного права, суперечить моральним засадам суспільства та вимогам статті 25 СК України.

Із змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки необхідно їй для отримання передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168) одноразової грошової допомога у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 .

Постановою № 168 визначено, що сім`ям загиблих осіб (загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини) виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000,00 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і далі - в редакції, чинній на час звернення із заявою) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

При цьому частиною першою статті 16-1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

Відповідно до пункту четвертого статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до пункту першого статті 16-3 вказаного Закону одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.

За такого встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявниці із загиблим військовослужбовцем має для неї юридичне значення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 25 вересня 2024 року у справі № 461/8250/20.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16.

Надаючи оцінку сукупності доказів, які містяться у матеріалах справи, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 07 серпня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, під час яких вони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та проводили спільні витрати. При цьому в будь-якому іншому шлюбі вказані особи в цій період часу не перебували.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів відбулося з дотриманням судом вимог, передбачених статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України.

Зокрема, апеляційний суд дійшов висновку, що наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сталих відносин, притаманних саме подружжю, а саме щодо спільного їх проживання, облаштування та ремонту житла, придбання спільно речей для своєї сім`ї, матеріальної та моральної підтримки підтверджена як поясненнями свідків, які добре знали заявниці та ОСОБА_2 за місцем проживання та роботи, так і письмовими доказами - довідками про їх спільне проживання, відомостями про доходи та придбання майна, а також фактом наявності саме у заявниці особистих документів ОСОБА_2 .

Доказів, які б спростовували обставини спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю саме у вказаний період, заінтересованими особами не надано та судами першої і апеляційної інстанції не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судами висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду є необґрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Саме по собі посилання на справи з подібними правовідносинами, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм процесуального права. При цьому, питання щодо подібних правовідносин вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи.

Оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, надавши їм належну правову оцінку, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права, відповідно до статті 375 ЦПК України відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Враховуючи наслідками апеляційного перегляду, відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат, які в цьому випадку покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

__________________________________________

Повна постанова складена 28 травня 2025 року