Справа №:755/9004/25
Провадження №: 4-с/755/87/25
УХВАЛА

про залишення скарги без руху

"29" травня 2025 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка Вадима Валерійовича, заінтересована особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київська Венеція»,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В., заінтересована особа - ОСББ «Київська Венеція».

Підставою для звернення до суду скаржник зазначає, що 14 лютого 2025 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Хоменком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року по справі № 755/10683/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Київська Венеція» заборгованості. Також виконавцем винесено ще декілька постанов в межах цього виконавчого провадження, серед яких: про стягнення основної винагороди приватного виконавця у сумі 1 561,03 грн, та про розмір витрат виконавчого провадження у сумі 470,00 грн.

Постанову про відкриття виконавчого провадження вважає неправомірною та такою, що винесена з перевищенням повноважень приватного виконавця. У постанові зазначено недостовірні відомості про адресу місця проживання боржника. Адреса боржника не входить до виконавчого округу приватного виконавця Хоменка В.В. Отже, підстави для прийняття виконавчого документа до примусового виконання були відсутні. При цьому, хибно трактуючи положення пункту 1 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» відмовив боржнику у зупиненні вчинення виконавчих дій. Приватним виконавцем заблоковано усі соціальні рахунки скаржника у період несення воєнної служби у зоні бойових дій та стягнуто з них кошти, що є порушенням його майнових прав. Таким чином, накладення арешту на майно боржника в період воєнного стану і перебування боржника на військовій службі, а також повне списання коштів з його соціальних рахунків, які призначені для виплати заробітної плати та пенсії, свідчить про неправомірні дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В. у період дії воєнного стану та є грубим порушенням конституційних прав боржника.

З огляду на викладене просив: 1) визнати неправомірними дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В.; 2) скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В. від 14 лютого 2025 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1; 3) зобов`язати Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В. повернути стягнуті кошти.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями скаргу передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судом встановлено, що скаржником оскаржуються дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В. в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року по справі № 755/10683/17, а саме в частині винесення постанови від 14 лютого 2025 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як роз`яснено в пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до статті 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Відповідно до статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас, частина п`ята статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Як уже зазначалося раніше, ОСОБА_1 оскаржується постанова Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В. від 14 лютого 2025 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1. Оскаржувано постанову винесено 14 лютого 2025 року.

Таким чином, встановлений частиною п`ятою п`ята статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» строк на звернення зі скаргою на дії/бездіяльність приватного виконавця, що становить 10 робочих днів, тривав до 24 лютого 2025 року (включно).

Скаргу подано до суду 19 травня 2025 року засобами поштового зв`язку (вхід. від 20 травня

2025 року №28674), тобто з пропуском встановленого законом процесуального строку.

До скарги ОСОБА_1 додано клопотання про поновлення процесуального строку.

На обґрунтування поданого клопотання ОСОБА_1 зазначає, що має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , є інвалідом 2 групи, постійно проходить лікування.

25 лютого 2025 року, тобто, в межах встановленого законом строку, ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із заявою про визнання протиправними та скасування постанови Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В. та зобов`язання вчинити дії. Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року по справі № 480/1515/25 відмовлено у відкритті провадження у справі, роз`яснено про порядок звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

28 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року по справі № 755/3498/25 справу передано на розгляд до Голосіївського районного суду міста Києва за підсудністю.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 14 квітня 2025 року по справі

№ 755/3498/25 відмовлено у відкритті провадження у справі, позивачеві роз`яснено про порядок звернення до суду із скаргою на дії/бездіяльність приватного виконавця в порядку, передбаченому Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

21 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із скаргою на дії приватного виконавця. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 квітня 2025 року по справі № 755/6637/25 скаргу повернуто без розгляду, у зв`язку із недотриманням скаржником вимог статті 448 ЦПК України.

29 квітня 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою на дії приватного виконавця. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 травня 2025 року по справі № 755/7726/25 скаргу залишено без розгляду, у зв`язку із відсутністю клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання скарги з відповідним обґрунтуванням поважності причин його пропуску.

Як уже зазначалося раніше, 19 травня 2025 року ОСОБА_1 знову звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В.

Отже, ОСОБА_1 вважає, що строк пропущено з поважних причин, оскільки скаржник є інвалідом 2 групи, постійно проходить лікування, що займає багато часу, та ще й на протязі усього періоду часу виправляє зауваження судів, зазначені в ухвалах, та направляє скарги повторно.

Згідно із частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В частині другій статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.

Верховний Суд в своїх рішеннях неодноразово вказував, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.

Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 міститься висновок про те, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Із змісту наведеного убачається, що підставою для поновлення строку для подання скарги є факт пропуску заявником такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для заявника подати у встановлений законом строк скаргу до суду. Це також ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначених законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для подання скарги пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини та причини їх виникнення. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до статті 89 ЦПК України, дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зі змісту клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з заявами, скаргами про скасування постанови Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В., спочатку до Сумського окружного адміністративного суду, потім до Дніпровського районного суду міста Києва. У відповідних ухвалах про відмову у відкритті провадження ОСОБА_1 було роз`яснено про порядок оскарження дій/бездіяльності приватного виконавця у порядку передбаченому статтями 447, 448 Розділу VII Цивільного процесуального кодексу України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» (ухвала Сумського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року по справі № 480/1515/25, ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 14 квітня 2025 року по справі № 755/3498/25).

Також ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду із скаргою на дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В., однак вказані скарги було залишено без розгляду, у зв`язку із недотриманням скаржником вимог до форми та змісту скарги, встановлених статтями

447, 448 ЦПК України (ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 28 квітня 2025 року по справі № 755/6637/25, ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 09 травня 2025 року по справі № 755/7726/25).

Суд звертає увагу скаржника, що поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Поважні причини - це ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

При вирішенні питання про поновлення строків, суд враховує процесуальну поведінку особи, обізнаність особи про розгляд справи у суді, поважність причин, якими обґрунтовується пропущення встановленого законом строку, та їх доведеність, тривалість пропущеного строку, сутність доводів та інші обставини, які мають істотне значення.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду у справі від 18 листопада 2020 року № 439/1493/15-ц та у справі від

18 листопада 2020 року № 466/948/19.

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», пункт 93, «Сутяжник проти Росії», пункт

38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та

№ 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оцінюючи поважність причин пропуску строку на подачу заяви суд звертає увагу скаржника на те, що вирішуючи питання поновлення строку, суд оцінює дотримання строків звернення до суду не тільки на час подачі первісної скарги, а й з врахуванням усього проміжку часу до постановлення відповідної ухвали про поновлення або відмову у поновленні таких строків.

В той же час, як вже зазначалося раніше, скаржник ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з цією скаргою на дії та бездіяльність органу примусового виконання, однак така скарга поверталася з огляду на її невідповідність встановленим ЦПК України вимогам щодо форми такої скарги. Скаржникові неодноразово роз`яснювалися вимоги до форми та змісту скарги, та порядок її подання.

Слід зазначити, що поважними визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Суд наголошує на тому, що невиконання вимог процесуального закону щодо належного оформлення такої скарги, та як наслідок, повернення її заявнику, не є поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину процесуального строку реалізовувати право на звернення.

Водночас слід зазначити, що повернення скарги не є безумовною підставою для поновлення строку на подання такої скарги повторно. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження віднесено до повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Для поновлення процесуальних строків суд зобов`язаний указати обґрунтовані та об`єктивні підстави, за яких пропущений строк належить поновити. Разом з тим, наявність таких підстав вимагає від суду аналізу дій скаржника, які він здійснив для своєчасного звернення до суду.

Також суд враховує, що до поданого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку не долучено жодних доказів на підтвердження перебування скаржника на військовій службі, переведення військової частини на воєнний стан, виконання ним завдань в зоні бойових дій, а також проходження лікування, у зв`язку із наявністю у нього відповідних захворювань.

Статтею 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Тобто, ЦПК України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду із відповідним процесуальним документом, а також належного його оформлення.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні скарги/заяви, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемент права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, строк на звернення до суду з даною скаргою не може бути поновлено з тих підстав, які зазначені ОСОБА_1 у клопотанні, а тому суддя визнає такі причини неповажними.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Водночас, з метою недопущення обмеження доступу до суду, гарантованого статтями

55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статті 6 Конвенції, з урахуванням визнання судом підстав для поновлення пропущеного строку неповажними у зв`язку із необґрунтованістю, скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В. слід залишити без руху.

На виконання вимог ухвали про залишення скарги без руху ОСОБА_1 слід подати обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного встановленого законом процесуального строку звернення до суду, в якому вказати інші підстави для поновлення строку, долучивши докази на підтвердження поважності причин такого пропуску.

Керуючись статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», статтями 10, 43, 126, 127, 175, 185, 260, 353, 447-449, 450 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про поновлення строку звернення до суду із скаргою залишити без задоволення.

Скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка Вадима Валерійовича, заінтересована особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київська Венеція» - залишити без руху.

Встановити заявнику строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - три дні з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Хромова