Провадження № 6/521/205/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у тимчасовому обмеженні праві виїзду за межі України

28 травня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ганошенка С.А.,

за участі секретаря судового засіданні Довгань ЖА.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Одеса матеріали за поданням головного заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова Олександра Юрійовича про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

До Хаджибейського районного суду м. Одеси 28.03.2025 року надійшло подання заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова Олександра Юрійовича про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач: Малиновський районний суд м. Одеси по виконавчому провадженню № 72497672 з виконання постанови № 521/11662/21.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні в Пересипському відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 72497672 з виконання постанови № 521/11662/21 виданої 16.08.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави в особі Малиновського районного суд у м. Одеса адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який згідно наданих матеріалів виконавчого провадження, на думку заявника, є громадянином України.

Постанова про відкриття виконавчого провадження направлена боржнику рекомендованою кореспонденцією № 584, що підтверджується квитанцією ПАЗ' "Укрпошта".

Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, "якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі».

До Відділу ДВС повернулось поштове відправлення № 584 (постанова про відкриття виконавчого провадження № 72497672, яка направлялася боржнику за адресою для виконання) причина повернення: за закінченням встановленого строку зберігання.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації, наданої на запити, майно, належне боржнику на праві власності відсутнє. Виконавцем на адресу боржника надсилався виклик від 20.11.2023 року за вих. № 13811 щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_2 на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця. ОСОБА_2 не одержує доходи в Україні.

На запит виконавця Державною міграційною службою України (відповідь від 30.08.2023 року) повідомлено про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянин Туркменістану, 22.06.2022 року повернув посвідку на тимчасове проживання до Головного управління та був знятий з відповідного обліку.

Державний виконавець просить суд задовольнити подання, тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу - боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього в межах виконавчого провадження № 72497672 з примусового виконання постанови № 521/11662/21, виданої 16.08.2021 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ДЕРЖАВИ в особі Малиновського районного суду м. Одеси адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. Розгляд подання просить задовольнити та провести судове засідання з розгляду подання без участі заступника начальника відділу Тріфонова О.Ю. в зв`язку із великою завантаженістю у відділі.

Згідно відповіді Департаменту надання адміністративних послуг ОМР від 02.04.2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться знятим з місця реєстрації проживання від 14.02.2024 року за адресою: АДРЕСА_2 без подальшої реєстрації місця проживання на території м. Одеси.

У судові засідання 12.05.2025 року та 28.05.2025 року боржник ОСОБА_2 не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином та своєчасно, шляхом направлення смс-повідомлень, які не доставлені, абонент тимчасово недоступний, направлення судових повісток рекомендованою поштою та розміщення оголошення на офіційному сайті суду, на адресу суду повернувся поштовий конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 50).

Особа, яка подала подання, заступник начальника відділу Тріфонов О.Ю. просив у поданні розглядати вказане подання за його відсутності, про день та час слухання справи повідомлявся шляхом направлення на електронну пошту, які отримали, що підтверджується довідкою про доставку електронних листів (а.с. 45).

Відповідно до ч. 4 статті 441 ЦПК України таке подання розглядається судом без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Дослідивши подання, матеріали виконавчого провадження суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно Конституції України, ЦПК України обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Європейський суду з прав людини, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Так, згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є :

- дія неврегульованих зобов`язань

- ухилення від виконання зобов`язань, покладених на громадянина судовим рішенням.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Зазначене узгоджується із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5.

Як визначено Судовою практикою щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» Верховного Суду України від 01.02.2013 року ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків; на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Судом встановлено, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.08.2021 року (справа №521/11662/21) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 17 000 грн. на користь держави з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік., також стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 454 грн. (а.с.8-9).

На виконанні в Пересипського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 72497672 з виконання постанови № 521/11662/21, виданої 16.08.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави в особі Малиновського районного суд у м.Одеси адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно з п. 1 ч. 1.ст. 26 Законом України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вказане узгоджується із Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5, за якою подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язань за рішенням повинно містити, зокрема, докази підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

З огляду на зазначене вище, саме на виконавця покладено обов`язок доказування ухилення від виконання рішення.

«Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. («Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» Верховного Суду України від 01.02.2013 року).

Як вбачається із висновків Верховного Суду України, зроблених на підставі вищевказаних вимог закону та судової практики розгляду спірного питання особа може бути обмежена у праві виїзду за межі держави за наявності доведеності суду:

- факту невиконаного зобов`язання за рішенням суду

- об`єктивно наявного факту умисного ухилення боржника від виконання рішення суду

- наміру боржника вибути за межі України з метою ухилення від виконання зобов`язання, покладеного на нього рішенням суду.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує приватний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим написом обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості за сплати аліментів (ст. 6 ч.1 п.5 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну»).

Відповідно до ст. 6 цього Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів (п.5).

Підставою для тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є встановлення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 441 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі, наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно дост.32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

Але разом з тим, не знайшли свого підтвердження в результаті розгляду матеріалів справи твердження заявника, що боржник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно є громадянином України. Крім того, за інформацією Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, вказана особа є громадянином Туркменістану і мала посвідку про тимчасове перебування в Україні строком дії до 04.12.2021 року, вказану посвідку особа повернула 22.06.2022 року і була знята з відповідного обліку(а.с. 33).

Відповідно до роз`яснень Верховного суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 1 лютого 2013 року, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися саме у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Наведене свідчить про те, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України застосовується лише уразі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб).

За ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Суд, вирішуючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, має з`ясувати чи дійсно боржник свідомо ухилявся від виконання зобов`язань.

Так, в поданні державний виконавець вказує, що вимоги виконавчого документу боржником до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

Докази, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього, в матеріалах подання відсутні, суду надані наступні копії документів виконавчого провадження:

-постанова про відкриття виконавчого провадження від 11.08.2023 №72497672;

-вимога державного виконання від 11.08.23 №78935;

-постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 11.08.2023 №72497672;

-постанова про стягнення виконавчого збору від 11.08.2023 №72497672;

-відповідь на запит №171840302 від 15.08.2023 про відсутність у боржника транспортних засобів;

-запит від 11.08.23 №78937 до ГУ ДМС в Одеській області;

-постанова про зміну (доповнення реєстраційних) даних від 15.08.2023 №72497672;

-відповідь на запит №171840311 від 15.08.2023 до ДФС України;

-постанова про арешт коштів від 15.08.2023 №72497672;

-постанова від 21.09.2023 про арешт майна боржника №72497672;

-відповідь ГУ ДМС в Одеській області на запит від 11.08.23 №78937 , яким повідомлено, що 22.06.2022 ОСОБА_2 повернув посвідку на тимчасове проживання до Головного управління та був знятий з відповідного обліку;

-повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №2 від 18.11.2023 р.;

-акт державного виконавця від 20.11.2023 , яким встановлено що на момент виходу за адресою вказану у постанові Малиновського районного суду м.Одеси від 16.08.2021 року (справа №521/11662/21) боржника не виявлено;

-вимога державного виконання від 20.11.23 №138111;

-копія поштового конверту, які повернулись із відміткою «за закінченням терміну зберігання»;

-відповідь на запит №217552197 від 29.07.2024 до ДФС України;

-відповідь за запит №181809913 від 18.11.2023 до Державної прикордонної служби України;

-відповідь за запит №217552209 від 29.07.2024 Суворовського ВДВС у м.Одесі ПМУМЮ (м. Одеси);

-відповідь на запит №181809832 від 18.11.2023 до Міністерства внутрішніх справ України;

-Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №419732178 від 26.03.2025.

Однак судом встановлено, що відсутні також відомості про повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження № 72497672 від 11.08.2023 року, державним виконавцем наданий лише супровідний лист про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження та чи отримав боржник постанову про відкриття виконавчого провадження № 72497672 від 11.08.2023 року та всі подальші постанови, які були винесені державним виконавцем у яких він є боржником, а також про обов`язок з`явитися до відділу виконавчої служби та виконати покладені на нього державним виконавцем обов`язки з добровільного виконання рішень суду.

Сам по собі факт існування у боржника заборгованості перед стягувачем не є підставою для задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є оціночним поняттям і доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на держвиконавця, який ініціює питання встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України.

Станом на час прийняття постанови матеріали справи не містять належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження факту свідомого ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.08.2021 року (справа №521/11662/21).

Лише факт невиконання боржником самостійно зобов`язань (наявність встановленого судом неврегульованого зобов`язання) не свідчить про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання покладених зобов`язань та про намір боржника вибути за межі України з цією метою.

Крім того, наміру боржника вибути за межі України задля ухилення від виконання зобов`язання також з матеріалів справи не вбачається, так як і наявність у нього паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки суд має повноваження щодо обмеження у праві виїзду боржника виключно у випадку його ухилення від виконання виконавчого документу , а належних доказів цілеспрямованого ухилення ОСОБА_1 від виконання постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 16.08.2021 року (справа №521/11662/21) на час подання державним виконавцем не надано, як і доказів наміру боржника вибути за межі України з метою ухилення від виконання постанови , суд вважає, що подання заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова Олександра Юрійовича про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 260. 353, 354, 441 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Подання заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова Олександра Юрійовича про тимчасове обмеження фізичної особи, боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі її оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Повний текст ухвали виготовлений 28.05.2025 року.

Суддя Сергій ГАНОШЕНКО