Справа №751/1061/25
Провадження №2/751/782/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

за участю секретаря Шульга В.Л.,

представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Солончевої О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про набуття прав власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради, у якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно вартістю, згідно незалежної оцінки, 799 115,00 грн.: на квартиру ОСОБА_3 АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він до 2002 року проживав в селі Рівнопілля з матір`ю і дідом. А з 2002, коли йому було 14 років, він почав проживати зі своєю бабусею ОСОБА_4 у її квартирі, по АДРЕСА_2 . Це було обумовлено тим, що його мати багато працювала і часто їздила у відрядження. Він закінчив Середню школу № 6 в м. Чернігові. У вказаній квартирі він зареєструвався 19.09.2017.

Позивач пояснює, що його бабуся ОСОБА_4 дружила із ОСОБА_3 , яка проживала в сусідньому під`їзді в однокімнатній кв. АДРЕСА_1 . Це була її ОСОБА_3 власна квартира. А тому він теж з нею познайомився. ОСОБА_3 була вже на пенсії, вона була одинока, її батьки і сестра померли, вона не мала ні дітей, ні чоловіка, у неї була в м. Самара в Росії племінниця - Гульфія, яка не приїздила і вони зв`язків і спілкування не підтримували. ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що зважаючи на свій вік і хронічну хворобу гіпертонію, ОСОБА_3 часто просила його їй допомогти, в магазин сходити за продуктами, винести сміття із квартири, щось відремонтувати. Після інсульту, який вона лікувала у лікарні, вона потім чотири місяці лежала вдома, сподівалась вилікуватися, ходила на ходунках. Позивач стверджує, що вона ставилася до нього як до сина, була вдячна, що він їй допомагає. Вона казала позивачу і його бабусі, що вона складе заповіт на квартиру на його користь. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , перед цим вона довго хворіла і не встигла скласти заповіт у нотаріуса на його користь.

Зазначає, що на похорони ОСОБА_3 бабуся викликала племінницю ОСОБА_3 . Гульфію із ОСОБА_5 . Племінниця приїхала за день до смерті, була на похоронах, вона отримала свідоцтво про смерть. Племінниця теж була у віці, приблизно, такому ж як і ОСОБА_3 .. Племінниця знала, що ОСОБА_3 хотіла заповісти йому свою квартиру, а тому племінниця не претендувала на квартиру, заяву про відкриття спадщини не подала, заяву про прийняття спадщини теж не подала, ніяких документів на підтвердження родинних зв`язків із ОСОБА_3 не мала. Позивач з бабусею і племінниця займалися похованням ОСОБА_3 , племінниця побула тут три дні і поїхала назад в Самару і більше не повернулася і зв`язок з нею позивач втратив. Племінниця обіцяла приїхати з документами, що підтверджують її родинні зв`язки з померлою, подати заяву про відкриття спадкової справи, вступити в спадщину, а потім переоформити квартиру на позивача, але цього так і не зробила.

Позивач пояснює, що після смерті ОСОБА_3 він переїхав жити у квартиру ОСОБА_3 АДРЕСА_3 і сплачував всі комунальні послуги, заборгованість відсутня. У нього залишилася копія техпаспорту, договори на надання комунальних послуг. Він одноосібно проживав у спірній квартирі до моменту, коли був мобілізований у Збройні Сили України з 21.03.2024. Зараз у цій квартирі проживає його дружина з їхньою донькою.

Вказує, що він одноосібно сплачує комунальні послуги і відкрито та безперервно користується вказаною квартирою. Він одноособово відкрито, безперервно володів вказаним нерухомим майном, що належало померлій, з 07.08.2012 року, що більше десяти років. За час проживання у вказаній квартирі він вчиняв всі необхідні дії, пов`язані з її утриманням, ремонтом та обслуговуванням. Протягом всього часу ніхто не заявляв до нього ніяких претензій, ніхто не заявляв бажання спадкувати вказану квартиру.

Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що спадкоємці відсутні, спадкова справа за померлою не відкривалась, а Чернігівська міська рада не заявляла про визнання спадщини відумерлою, то він має право набути право власності на квартиру ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 за набувальною давністю у відповідності до ч. 1 ст. 344 ЦК.

Ухвалою судді від 10.02.2025 року позовну заяву прийнято дол. розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням по справі підготовчого судового засідання.

25.02.2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 23-25), у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з тих підстав, що позивач знав померлу ОСОБА_3 , йому було відомо про її спадкоємицю Гульфію, що виключає обставину його необізнаності про наявність осіб, які претендують на це майно, а також виключає добросовісність заволодіння позивачем чужим майном як обов`язкову умову для набуття права власності за набувальною давністю. Також вказує, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували відкрите, тривале та безперервне володіння нерухомим майном. Крім того зазначає, що Чернігівською міською радою не пропущено строк звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Ухвалою суду від 17.03.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала і у його задоволенні просила відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що позивач постійно проживає в квартирі ОСОБА_3 після її смерті. Аналогічні показання дала допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 .

Вислухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі дублікату Свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_3 на праві приватної власності в цілому належить однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 31,1 кв.м. (а.с. 9).

Право власності за ОСОБА_3 на вказану квартиру зареєстровано КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації», що вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26366895 від 10.06.2010 року (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції складений актовий запис про смерть №2190 від 15 серпня 2012 року (а.с. 53).

Згідно копії довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 24.02.2025 №1153 за адресою: АДРЕСА_4 , станом на 07.08.2012 до зареєстрованих осіб у вказаному житловому приміщенні належить ОСОБА_3 з 17.12.1981 року. Померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 41).

Відповідно до інформації Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.03.2025 №965/760-10-25-33.23/33.23, наданої на запит суду, в архіві Відділу зберігається актовий запис про розірвання шлюбу №560 складений 29.10.1979 року Відділом на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з даним актовим записом, шлюб, який розривається був укладений в Горьківському міському ЗАГС 20.12.1957 року, актовий запис про шлюб № 2251, та на момент розірвання шлюбу в подружжя була одна спільна дитина до 18 років. Дані актові записи про шлюб та народження дитини у Відділі не зберігаються. В архіві Відділу також зберігається актовий запис про шлюб №530 складений 30.05.2003 року Відділом на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відмітка про розірвання даного шлюбу відсутня. Актові записи про народження дітей ОСОБА_3 по Відділу відсутні. Перевірку наявності актових записів проведено по м. Чернігову з моменту досягнення шлюбного віку вищезазначеною особою до теперішнього часу (а.с. 52).

Набувальна давність - це один із способів набуття права власності на чуже майно особою, яка добросовісно ним заволоділа і продовжує відкрито та безперервно ним володіти впродовж десяти років.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 січня 2023 року, по справі №462/1720/21, зауважив, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивач має довести факт існування такого нерухомого майна; відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше десяти років.

Визнаючи поняття «умови набуття права власності на чужі речі», Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 04 липня 2018 року, по справі № 201/12550/16-ц визначив, що: «Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.»

Зважаючи на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, є такі:

1) наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;

2) законність об`єкта володіння;

3) добросовісність заволодіння чужим майном;

4) відкритість володіння;

5) безперервність;

6) сплив установлених строків володіння;

7) відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Отже, добросовісне володіння - полягає у тому, що особа не знала і не повинна була знати, що володіння річчю є незаконним. Встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Добросовісність означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні в судах спорів про набувальну давність враховується добросовісність саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2020 року у справі № 552/1354/18, зроблено висновок, що позов про визнання права власності за набувальною давністю не може заявляти особа, яка володіє ним за волею власника і завжди знала, хто є власником цього майна. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

До аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд у постановах від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347св22) та від 15 червня 2023 року у справі № 359/8844/20 (провадження № 61-5539св23).

Виходячи з пояснень викладених позивачем у позовній заяві, він знав померлу ОСОБА_3 , йому було відомо про її спадкоємицю - племінницю ОСОБА_9 , яка, за словами позивача, приїхала за день до смерті тітки, займалась її похованням та отримала свідоцтво про смерть. Наведене виключає обставину його необізнаності про наявність осіб, які претендують на спірне майно.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.

Позивач стверджує, що він одноосібно, відкрито, безперервно володів нерухомим майном ОСОБА_3 з 07.08.2012, тобто з дня її смерті, при наявності у померлої спадкоємиці. Вказане виключає умову необізнаності про неправомірність заволодіння майном.

Згідно із статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В порушення вимог Конституції України позивач знаючи про наявність спадкоємця, для якого законом встановлено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, а у разі спливу цього строку, можливість звернення до суду із заявою про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, неправомірно заволодів нерухомим майном особи, у якої виникло право на його спадкування та в подальшому оформлення права власності.

Тобто, викладені обставини повністю виключають добросовісність заволодіння позивачем чужим майном.

Під відкритим володінням мається на увазі, що особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння річчю відбувається відкрито, без таємниць, без приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Дане поняття може включати в себе сплату комунальних послуг, проведення ремонту, поліпшення стану нерухомого майна протягом всього часу володіння.

Тривале володіння означає, що має закінчиться визначений у законодавстві строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років.

Безперервне володіння вказує на те, що не було переривання протягом всього строку набувальної давності.

Позивачем до позовної заяви не додано належних доказів, які б підтверджували ці обставини, наявність копій чотирьох квитанцій зі сплати комунальних послуг за травень 2015 та акту опломбування встановлення водолічильників від 25.03.2015 (а.с. 14, 18), ніяким чином не підтверджують відкрите, тривале та безперервне володіння нерухомим майном.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2023 року у справі № 359/8844/20 викладено висновок, що сам по собі факт користування позивачем спірним домоволодінням не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.

Отже, всі наведені позивачем обставини не свідчать про можливість визнання за ним права власності на спірне майно за набувальною давністю.

Керуючись ст. ст. 1-18, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко