Справа № 461/6670/24 Головуючий у 1 інстанції: Павлюк О. В.
Провадження № 22-ц/811/13/25 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
Провадження № 22-ц/811/15/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта» на рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 грудня 2024 року та на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05 березня 2024 року інспектором ЛКП «Муніципальна варта» Синейком І.І. складено протокол про адміністративне правопорушення серії МВ № 6617, в якому зазначено, що 05 березня 2024 року о 14 год. 30 хв. за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 22 він вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 160 КУпАП, що полягало у торгівлі продовольчими товарами з рук без дозволу у невстановленому місці. Крім того, 05 березня 2024 року інспектором ЛКП «Муніципальна варта» Михайловим О.Ю. складено протокол про адміністративне правопорушення серії МВ №6610, в якому зазначено, що 05 березня 2024 року о 14 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 він вчинив правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП, що полягало у розміщенні на тротуарі продуктів. Адміністративна комісія при виконкомі Шумської міської ради повернула без розгляду протокол про адміністративне правопорушення серії МВ № 6610 від 05 березня 2024 року, оскільки встановила, що він не перебував у м. Львові та не вчиняв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 04 червня 2024 року у справі № 465/3152/24 відносно нього закрито провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 160 КУпАП. Вважає, що дії інспекторів ЛКП «Муніципальна варта» є незаконними, оскільки він не здійснював торгівлі продовольчими товарами, а на долучених до протоколів фотознімках зображений не він, а інша особа. Крім того, він є людиною похилого віку і страждає рядом важких недуг, а відтак без сторонньої допомоги не міг залишати свого місця проживання в будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належним чином не виконали своїх посадових обов`язків щодо встановлення особи дійсного правопорушника, що призвело до незаконного складення на нього протоколів про адміністративне правопорушення, внаслідок чого він змушений був здійснювати витрати на правничу допомогу, чим йому завдано матеріальну шкоду в розмірі 3000 грн. Крім того, протиправними діями інспекторів ЛКП «Муніципальна варта» йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 75000 грн., що є адекватною компенсацією пережитих ним душевних страждань та переживань. Моральна шкода полягала у нервовому стресі та шоковому стані, які він пережив внаслідок безпідставного обвинуваченні у вчиненні адміністративних правопорушень, яких він не вчиняв, а також у погіршенні стан здоров`я, оскільки загострилися захворювання, якими він хворів, а особливо хвороби, пов`язані з серцем та високим кров`яним тиском, у зв`язку з чим він був змушений звертатися за медичною допомогою та вживати більше медичних препаратів для стабілізації його фізичного здоров`я. Протиправним складанням щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення принижено його честь та гідність, оскільки місто Шумськ є маленьким містечком, де його всі знають та поважають, тому розгляд адміністративною комісією при виконавчому комітеті Шумської міської ради Тернопільської області справи про адміністративне правопорушення, якого він не вчиняв, на підставі протиправно складеного щодо нього протоколу, є принизливим. Інспектори ЛКП «Муніципальна варта» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , складаючи вищезазначені протоколи про адміністративні правопорушення, виконували функції і мали повноваження службових осіб органу місцевого самоврядування, а шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З наведених підстав просить стягнути з Львівської міської радиза рахунок місцевого бюджету Львівської об`єднаної територіальної громади шляхом безспірного списання коштів з місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 3000 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 75 000 грн. відшкодування моральної шкоди, 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 15000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

10 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 подав заяву про виправлення описки.

В обґрунтування заяви покликається на те, що в резолютивній частині рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 грудня 2024 рокудопущено описку, а саме, зазначено про відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 з «Державного бюджету України», в той час як правильно має бути зазначено з «місцевого бюджету Львівської об`єднаної територіальної громади», оскільки шкода завдана посадовими особами органу місцевого самоврядування.

З наведених підстав просить виправити описку в рішенні Галицького районного суду м. Львова від 09 грудня 2024 року у справі № 461/6670/24, а саме, в резолютивній та мотивувальній частині замість слів « з Державного бюджету України» вказати «з місцевого бюджету Львівської об`єднаної територіальної громади».

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 року виправлено описку, допущену в рішенні Галицького районного суду м. Львова від 09 грудня 2024 року у цивільній справі № 461/6670/24.

Вказано абзац 2 резолютивної частини судового рішення таким чином:

«Стягнути з місцевого бюджету Львівської об`єднаної територіальної громади на користь ОСОБА_1 15000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди».

Рішення суду оскаржило Львівське комунальне підприємство «Муніципальна варта», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що протоколи про адміністративне правопорушення від 05 березня 2024 року серія № 6617 та серія № 6610 складено інспекторами Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта» на підставі даних, встановлених працівниками поліції, які були викликані у зв`язку з відмовою правопорушника надати свої документи, що встановлюють особу. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб само по собі не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, а однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності є причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Надана позивачем виписка із медичної картки стаціонарного хворого лише підтверджує, що важкий стан здоров`я позивача був наявний значно раніше, ніж дата складання протоколів, і зумовлений численними захворюваннями останнього та не підтверджує факту заподіяння позивачу моральної шкоди, а відтак позивач не довів факту завдання йому шкоди. Зважаючи на численні захворювання позивача та загальний стан його здоров`я, а також значний часовий проміжок між датою складення протоколів та датою госпіталізації позивача, й в цілому стресову ситуацію в Україні внаслідок війни та численних обстрілів, тобто наявність об`єктивних та суб`єктивних факторів, що можуть впливати на погіршення стану здоров`я позивача, в даному випадку відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та шкодою, що свідчить про безпідставність позовних вимог. Зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення, однак стягнутий розмір моральної шкоди є абсолютно невмотивованим та не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності й фактично призводить до безпідставного збагачення позивача. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалу суду оскаржило Львівське комунальне підприємство «Муніципальна варта», в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності, а виправлення допущених у рішенні, постанові, ухвалі описок, арифметичних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть судового рішення. В рішенні Галицького районного суду м. Львова від 09 грудня 2024 року не йдеться про необхідність стягнення моральної шкоди з місцевого бюджету Львівської об`єднаної територіальної громади. Вважає, що виправлення судом в оскаржуваній ухвалі описки шляхом внесення змін у цілий абзац резолютивної частини судового рішення та його викладення в новій редакції всупереч попередньо наведеним висновкам суду в описово-мотивувальній частині рішення суду, є грубим порушенням норм процесуального права, оскільки судом фактично не здійснено виправлення описки чи арифметичної помилки в судовому рішенні, а частково змінено резолютивну частину судового рішення після його проголошення, що є беззаперечною підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про виправлення описки відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду та ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про неправомірність дій посадових осіб Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта» щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача, чим позивачу завдано моральної шкоди, яка підлягає компенсації в розмірі 15000 грн.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що 05 березня 2024 року інспектор ЛКП «Муніципальна варта» Михайлов О.Ю. склав протокол серія МВ № 6610 про те, що 05 березня 2024 року о 14 год. 30 хв. за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 22, ОСОБА_1 самовільно захопив частину території об`єкту благоустрою Львівської територіально ї громади шляхом розміщення на тротуарі без дозвільних документів продовольчого товару (картопля, сушка, квасок, цибуля, селера, консервація та інше) з метою їхньої реалізації та отримання прибутку, ускладнивши утримання об`єкта благоустрою, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення серія МВ № 6610 від 05 березня 2024 року направлено на розгляд адміністративної комісії при виконавчому комітеті Шумської міської ради Тернопільської області.

Згідно з листом Шумської міської ради Тернопільської області від 10 травня 2024 року № 03-03/969 справу з розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серія МВ №6610 від 05 березня 2024 року повернуто ЛКП «Муніципальна варта» без розгляду.

Зміст листа Шумської міської ради Тернопільської області від 10 травня 2024 року №03-03/969 свідчить про те, що під час підготовки до засідання адміністративної комісії при виконавчому комітеті Шумської міської ради Тернопільської області встановлено, що громадянин ОСОБА_1 05 березня 2024 року не перебував в м. Львові, відтак не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, а з фототаблиць адміністративної справи вбачається, що порушником є інша особа.

Крім того, 05 березня 2024 року інспектор ЛКП «Муніципальна варта» Синейко І.І. склав протокол серія МВ № 6617 про те, що 05 березня 2024 року о 14 год. 30 хв. за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 22 громадянин ОСОБА_1 здійснював торгівлю з рук в невстановленому місці без дозволу, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 160 КУпАП.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 04 червня 2024 року у справі №465/3152/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 160 КУпАП.

Вищезазначена постанова в апеляційному порядку не оскаржувалася та набрала законної сили.

Під час розгляду адміністративної справи № 465/3152/24, суд першої інстанції встановив, що належні та допустимі докази, які б об`єктивно доводили факт вчинення адміністративного правопорушення за вказаних в протоколі обставин саме ОСОБА_1 , в матеріалах адміністративної справи відсутні.

Таким чином інспекторами ЛКП «Муніципальна варта» Синейком І.І. та Михайловим О.Ю. складено протоколи про адміністративне правопорушення від 05 серпня 2024 року №6610 та №6617 відносно особи, яка не була присутньою на місці вчинення правопорушення.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 покликається на те, що протиправні дії інспекторів ЛКП «Муніципальна варта», а саме, протиправне складання ними протоколів про адміністративне правопорушення, призвело до значних душевних переживань, поганого самопочуття, погіршення стану здоров`я та загострення наявних захворювань, чим йому завдано моральну шкоду.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173 та 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Для покладення відповідальності на державу чи органи місцевого самоврядування за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу чи органу місцевого самоврядування; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Відповідно до статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі. Обов`язок зі збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за це правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Дії суб`єкта владних повноважень щодо складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17.

Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу.

Протиправність дій чи бездіяльності посадової особи або органу є одним з обов`язкових елементів, встановлення якого створює сукупність підстав для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, оскільки за змістом статей 1173, 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана не будь-якими, а саме незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадової особи.

Встановлення протиправності у діях працівника органу державної влади чи місцевого самоврядування під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу чи орган місцевого самоврядування за дії (бездіяльність) посадових осіб цих органів у виді відшкодування шкоди.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд оцінює правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, чи складено його відповідно до статті 256 КУпАП уповноваженою на те особою та чи діяла ця особа під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до закону в межах покладених на нього функцій та завдань, про що зазначає у своїй постанові.

Невідповідність протоколу вимогам закону, зокрема статті 256 КУпАП, або складання неповноважною особою може мати наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відсутність у судовому рішенні, ухваленому за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, висновків суду про невідповідність (суперечність) дій посадових чи службових осіб органу державної влади чи органу місцевого самоврядування вимогам закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не перешкоджає зверненню особи до суду з вимогами про відшкодування шкоди за очевидно протиправні чи навіть свавільні дії посадових чи службових осіб.

У справах про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи їхніх посадових осіб, позивач може доводити наявність очевидних ознак протиправності чи свавільності дій цих суб`єктів, які спричинили порушення прав, свобод або інтересів позивача.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №335/6977/22 вказано, що: «Вирішуючи спір у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, суд загальної юрисдикції може встановити наявність у діях працівників патрульної поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ознак очевидної протиправності, таких як: відсутність повноважень у працівника патрульної поліції на складання протоколу про адміністративне правопорушення, складання працівниками патрульної поліції протоколу про адміністративне правопорушення стосовно особи, яка не була учасником ДТП, тощо. Отже, очевидний характер протиправності дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення може бути встановлений судом загальної юрисдикції, зокрема й тоді, коли такі дії (бездіяльність, рішення) явно суперечать вимогам закону та порушують права, свободи або інтереси осіб, які звернулися до суду».

За таких обставин, з огляду на те, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд може встановити протиправний характер дій (бездіяльності, рішень) посадових осіб органів державної влади чи місцевого самоврядування як обов`язковий елемент деліктної відповідальності за наявності ознак очевидної протиправності таких дій, враховуючи те, що інспектори ЛКП «Муніципальна варта» 05березня 2024 року склали протоколи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , який не був на місці правопорушення, зазначивши в протоколах про адміністративне правопорушення неправдиву інформацію щодо особи правопорушника, колегія суддів вважає такі дії інспекторів ЛКП «Муніципальна варта» при складанні протоколів про адміністративне правопорушення від 05 березня 2024 року серія МВ № 6610 та серія МВ № 6617 відносно ОСОБА_1 є протиправними.

На думку колегії суддів, складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно особи, яка не була учасником події, що містить ознаки адміністративного правопорушення, свідчить про наявність ознак очевидної протиправності дій інспекторів ЛКП «Муніципальна варта» щодо складення протоколу.

Обов`язковим елементом для покладення на державу відповідальності за відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, є причинно-наслідковий зв`язок між протиправними (неправомірними) діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Водночас причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди (висновки Верховного Суду у постанові від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц).

Наявність заподіяної шкоди є ще одним з обов`язкових елементів, наявність якого у сукупності з іншими двома створює підстави для покладення на державу відповідальності у вигляді відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Порушення прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не мали наслідком погіршення здоров`я, можуть підтверджувати завдання моральної шкоди.

Вирішувати такі спори потрібно з урахуванням того, що порушення прав людини суб`єктами владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Колегія суддів вважає, що внаслідок протиправних дій інспекторів ЛКП «Муніципальна варта», що проявилися у незаконному складенні протоколів про адміністративне правопорушення відносно позивача, який будучи впевненим у тому, що не вчиняв адміністративного правопорушення, у зв`язку з складенням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, що містить ознаки очевидної протиправності, зазнав психологічного напруження, переживань, розчарувань, був змушений доводити свою невинуватість в судовому порядку, витрачаючи на це свій час та кошти, у зв`язку з чим зазнавав незручностей, що свідчить про завдання йому моральної шкоди.

Встановивши очевидну протиправність інспекторів ЛКП «Муніципальна варта» під час складання протоколів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а також врахувавши закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності складу такого порушення, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Розмір моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен проводити до її безпідставного збагачення.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Обгрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 75000 грн., позивач покликається на те, що завдана моральна шкода полягала не тільки в безпідставному обвинуваченні у вчиненні адміністративних правопорушень та душевних переживаннях з цього приводу, а й в погіршенні стану здоров`я внаслідок складення відносно нього протиправних протоколів про адміністративне правопорушення.

Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 4038 підтверджується, що з 11 год. 55 хв. 01 серпня 2024 року до 12 год. 30 хв. 05 серпня 2024 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП Шумської міської ради «Шумська міська лікарня» з діагнозом ІХС Післяінфарктний кардіосклероз (по задній стінці 2015 р., 2017 р) у поєднанні з дисметаболічною кардіоміопатією. Аортокоронарне шунтування 2017 р. Синдром слабості синусового вузла: міграція, водія ритму по пересердях, АВ-блокада I ст., транзиторна АВ-блокада III ст., імплантація штучного водія ритму 2023 р. Рецидивуюча серцева астма. Гіпертонічна хвороба III ст. 2 ступеня. Дуже високий кардіо-васкулярний ризик. Гіпертензитивне серце СН-IIб ст. ФВ-48%. Цукровий діабет тип сер. Важкості, стадія субкомпенсації. Діабетична нефропатія. Кіста правої нирки. Операція з приводу аденоми простати 2015 р. ХОЗЛ група В, стадія загострення ДН-I ст.

При цьому, вищезазначене захворювання діагностовано у позивача ще у 2015 році, тобто задовго до складення відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, а матеріали справи не містять підтвердження того, що саме внаслідок протиправних дій інспекторів ЛКП «Муніципальна варта» погіршився стан його здоров`я.

Враховуючи обставини справи, характер та обсяг моральних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок складення відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, що містять ознаки очевидної неправомірності, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості та пропорційності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн.

Оскільки шкода завдана працівниками ЛКП «Муніципальна варта», що підпорядковується органу місцевого самоврядування в особі Львівської міської ради, відшкодовується з місцевого бюджету, при цьому відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

А відтак,кошти на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню з бюджету Львівської міської територіальної громади.

Водночас, зважаючи на те, що за наслідками апеляційного перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 грудня 2024 року з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, ухвала Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 року також підлягає скасуванню.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 грудня 2024 року та ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 року скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з бюджету Львівської міської територіальної громади на користь ОСОБА_1 3000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 29.05.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк