КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3615/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Київ

Справа №757/39821/23-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року, постановлену у складі судді Литвинової І.В.,

за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Національного банку України, апарату Ради Національної безпеки і оборони України, Служби безпеки України, Кабінету Міністрів України, Президента України Зеленського Володимира Олександровича, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрідом Фінанс Україна» про стягнення грошових сум за військовими облігаціями, упущеної вигоди, штрафних санкцій, компенсації моральної шкоди,

встановив:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2023 року за нововиявленими обставинами - визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки у цій справі позивач, як споживач, звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону № 1023- ХІІ «Про захист прав споживачів».

Вказує, що постановою Верховного Суду від 17 вересня 2024 року у справі № 759/10841/24 його було звільнено від сплати судового збору та визнано споживачем фінансових послуг пов`язаних з порушенням прав ОСОБА_1 щодо обслуговування ОВДП у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України про захист прав споживачів.

Зазначає, що позивач подав заяву про перегляд рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2023 року за нововиявленими обставинами та ухвали Печерського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року лише в частині щодо незаконного стягнення судом судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V (перегляд судових рішень) ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Національного банку України, апарату Ради Національної безпеки і оборони України, СБУ, Кабінету Міністрів України, Президента України Зеленського Володимира Олександровича, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрідом Фінанс Україна», про стягнення грошових сум за військовими облігаціями, упущеної вигоди, штрафних санкцій, компенсації моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір 1073 грн. 60 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року рішення суду першої інстанції - залишено без змін.

У жовтні 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у даній справі в частині стягнення з позивача судового збору за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та залишено без руху заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, надавши заявникові строк 10 днів для усунення недоліків, починаючи з дня отримання ухвали.

Залишаючи заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що разом із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами заявник подав до суду заяву про звільнення його від сплати судового збору як споживача фінансових послуг, згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про судовий збір», наголосивши, що не має наміру звертатися до суду із вимогою про відстрочення або розстрочення сплати судового збору. Однак з таким твердженням суд не погодився, оскільки рішенням суду від 24 жовтня 2023 року у цій справі, що набрало законної сили на підставі постанови Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року, і власне котре ОСОБА_1 просить переглянути за нововиявленими обставинами, встановлено відсутність порушення його прав як споживача фінансових послуг з боку відповідачів.

Інших підстав, за наявності яких ОСОБА_1 є звільненим від сплати судового збору, передбачених законодавством, останній не зазначає. Ставка судового збору за подання заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами - становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Отже при зверненні до Печерського районного суду м. Києва необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1287, 60 грн.

Копію ухвали про залишення заяви без руху ОСОБА_1 було доставлено до електронного кабінету 16.10.2024 року.

16 жовтня 2024 року ОСОБА_1 було направлено повторну заяву про звільнення від сплати судового збору, в якій він вказав, що постановою Верховного Суду від 17 вересня 2024 року у справі №759/10841/24 ОСОБА_1 визнано споживачем фінансових послуг пов`язаних з порушенням прав позивача щодо обслуговування ОВДП, що було підставами та обставинами подання позову у справі № 757/39821/23-ц.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року постановлено заяву вважати неподаною та повернути позивачу.

Повертаючи заяву, суд першої інстанції посилався на те, що ухвалою судді від 16 жовтня 2024 року заява залишена без руху з підстав невідповідності вимогам пункту 2 частини третьої статті 426 ЦПК України. Для виконання заявнику надано десятиденний строк з дня отримання ухвали, яку він одержав в своєму електронному кабінеті в Електронному суді 16 жовтня 2024 року.

16 жовтня 2024 року за допомогою Електронного суду заявник подав до суду заяву про усунення недоліків, у якій просив розглянути повторну заяву щодо звільнення від сплати судового збору. Повторна заява щодо звільнення від сплати судового збору адресована Київському апеляційному суду, тому підстави для її розгляду судом першої інстанції відсутні, враховуючи, що таке ініційоване питання вже вирішено в ухвалі від 16 жовтня 2024 року і відмовлено. Отже, недоліки, допущені при поданні заяви до суду, заявником не усунено.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки він зроблений з порушенням норм процесуального права, враховуючи наступне.

Так, відповідно до ч. 1, 3 ст. 426 ЦПК України заяви про перегляд судових рішень суду за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинні відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції.

До заяви додається, зокрема, документ про сплату судового збору.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги, що заява ОСОБА_1 про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року та ухвали від 04 липня 2023 року за нововиявленими обставинами подана в частині перегляду питання щодо стягнення судового збору з позивача.

ОСОБА_1 обґрунтовував заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами порушенням його права як споживача фінансових послуг, який звільняється від сплати судового збору, посилаючись на висновок Верховного Суду у постанові від 17 вересня 2024 року у справі № 759/10841/24, в якій зазначено про звільнення його від сплати судового збору та визнано споживачем фінансових послуг пов`язаних з порушенням прав щодо обслуговування ОВДП у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України про захист прав споживачів.

Вказував, що відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 17 вересня 2024 року у справі № 759/10841/24, законодавець не передбачив виключення чи непоширення звільнення від сплати судового збору, передбаченого в частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» за позовом споживача пов`язані із правочинами щодо цінних паперів чи стосовно цінних паперів. Тому частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється й на позови споживача пов`язані із правочинами щодо цінних паперів чи стосовно цінних паперів.

Відповідно до частин першої-третьої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про винесення додаткового судового рішення.

Пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, нормами ЦПК України передбачено право судів першої та апеляційної інстанцій на розподіл судових витрат виключно у рішенні або постанові суду за результатами розгляду справи по суті або шляхом ухвалення додаткового рішення з цього питання, що узгоджується зі статтею 270 ЦПК України.

Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 (адміністративне провадження № К/9901/23304/19) наголосила, що розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесення судових витрат).

При апеляційному та касаційному оскарженні додаткових судових рішень, ухвалених відповідно до пунктів 2-3 частини першої статті 252 КАС України (схожі положення містяться у статті 270 ЦПК України), а саме: при ухваленні рішень, в яких суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення, або судом не вирішено питання про судові витрати, судовий збір не сплачується, оскільки розмір судового збору при поданні позову не залежить від того, який спосіб виконання судового рішення, у разі задоволення позовної вимоги по суті спору, просить обрати позивач, або від вимоги щодо розміру та порядку розподілу судових витрат.

Вказані питання не є самостійними позовними вимогами в розумінні КАС і не входять до ціни позову, тому не підлягають оплаті окремо при зверненні до суду із позовом або відповідною заявою, передбаченою процесуальним законодавством, тобто не є об`єктом справляння судового збору. (пункт 44 постанови Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 .

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року в справі № 761/27177/14-ц зазначено, що «у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір. Залишаючи без руху та повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 у зв`язку з несплатою судового збору, суд апеляційної інстанції не врахував, що оскаржена ухвала суду першої інстанції стосується відмови у поверненні судового збору, а тому подана на цю ухвалу апеляційна скарга не підлягає сплаті судовим збором».

У постанові Верховного Суду 03 квітня 2019 року у справі № 373/34/18-ц зазначено, що у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, судовий збір не сплачується при оскарженні додаткового судового рішення, яким вирішено питання розподілу судових витрат (відмовлено у розподілі таких витрат) або встановлено порядок виконання судового рішення, тобто вирішення тих питань, які не пов`язані з вимогами самого позову. Таким чином, ці питання не є самостійними позовними вимогами і не входять до ціни позову, тому не підлягають оплаті окремо при зверненні до суду із позовом або відповідною заявою чи скаргою, передбаченою процесуальним законодавством, тобто не є об`єктом справляння судового збору.

Таким чином, враховуючи, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 заявив лише про перегляд судового рішення в частині стягнення з нього судового збору, що не пов`язано з вирішенням позовних вимог і не стосується суті спору, жодних доводів та вимог про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення в частині вирішення справи по суті спору позивач не заявляв, тому судом першої інстанції помилково зазначено про необхідність сплати позивачем судового збору.

Надаючи строк для усунення недоліків, суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув, та безпідставно поклав на заявника обов`язок зі сплати судового збору, а в подальшому необґрунтовано визнав заяву неподаною та повернув її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374 - 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.