ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року

м. Харків

справа № 641/3997/24

провадження № 22-ц/818/1007/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2024 року в складі судді Богдан М.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 липня 2019 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботин територіального управління юстиції у Харківській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації актів цивільного стану було зроблено актовий запис за номером № 184 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спiльне життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не склалося і шлюб було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова 16 квітня 2024 року, справа № 953/7400/23, провадження № 2/953/668/24. Рішення набуло законної сили. З рішення суду про розірвання шлюбу вбачається, що дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 після припинення шлюбних стосунків, за згодою сторін, залишається проживати разом з батьком ОСОБА_1 . Мати дитини, ОСОБА_2 , проживає в місті Харкові в зв`язку з фаховою необхідністю разом з сином від першого шлюбу - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Внаслідок введення військового стану та складної ситуації в Україні, небезпечних обставин для проживання малолітньої дитини у м. Харкові, колишня дружина ОСОБА_2 не має можливості утримувати дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та займатися її вихованням в цих обставинах. Більше того, на її вихованні та утриманні знаходиться її син від першого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки батько даної дитина позбавлений батьківських прав рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.10.2020, справа № 639/2064/20, провадження № 2/639/1046/20.

Незважаючи на те, що місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровано у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 , з 23.02.2024 дитина разом з батьком фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Батько влаштував доньку до дитячого садочка АДРЕСА_3 , який вона і відвідує на теперішній час. У відповідності до довідки № 3007- від 23 лютого 2024 року, виданої Управлінням (центром) надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . У відповідності до довідки № 3007- від 23 лютого 2024 року, виданої Управлінням (центром) надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно декларації № 0001-Е931-28А0 від 22.03.2024 та декларації № 0001-73Н6-88А0 від 22.05.2024 ОСОБА_1 уклав декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу з лікарем загальної практики сімейним лікарем ОСОБА_8 , яка працює в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Подільського району на себе та дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 була зарахована до ДНЗ № 570 в лютому 2024 року в середню дошкільну групу. Таким чином слід дійти обгрунтовного висновку, що вихованням та утриманням спільної дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , займається її батько ОСОБА_1 з яким вона проживає за однією адресою: АДРЕСА_2 . На даний час у позивача виникла необхідність вирішення питання щодо юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини, оскільки в подальшому виникають обставини у необхідності оформлення документів для допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків. Також встановлення факту самостійного виховання та перебування дитини на утриманні батька має для останнього виключне юридичне значення для подальшого оформлення документів для дитини, зокрема, перереєстрацію місця проживання дитини, оформлення паспорту для виїзду за кордон для дитини без отримання на те нотаріальної/письмової згоди матері дитини, з якою вона спільно не проживає. У зв`язку з вищевикладеним, у позивача виникла необхідність звернутися з цією заявою до суду.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не зазначено мету встановлення факту в позовному провадженні та не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачка ухиляється від виховання спільної доньки. Тому у задоволені позову належить відмовити за недоведеністю.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Вважає, що матеріали справи містять належні та достатні докази на підтвердження факту самостійного виховання дитини виключно батьком. Зазначений факт визнаний відповідачкою. Позов спрямований на попередження порушення та на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 30.08.2019 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.14).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2024 року (а.с.11-13).

З рішення суду про розірвання шлюбу вбачається, що дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 після припинення шлюбних стосунків, за згодою сторін, залишається проживати разом з батьком ОСОБА_1 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки № 3007- від 23 лютого 2024 року, виданої Управлінням (центром) надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки № 3007- від 23 лютого 2024 року, виданої Управлінням (центром) надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно декларації № 0001-Е931-28А0 від 22.03.2024 та декларації № 0001-73Н6-88А0 від 22.05.2024 ОСОБА_1 уклав декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу з лікарем загальної практики сімейним лікарем ОСОБА_8 , яка працює в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Подільського району на себе та дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 була зарахована до дошкільного навчального закладу загального типу № 570 Подільської районної в м. Києві державної адміністрації в лютому 2024 року в середню дошкільну групу за адресою: АДРЕСА_5 .

Згідно характеристики дошкільного навчального закладу загального типу № 570 Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 10 травня 2024 року, вбачається, що дитина ОСОБА_4 приїхала з м. Харкова як внутрішньо переміщена особа разом з татом, Вихованням дитини ОСОБА_7 опікується тато ОСОБА_1 , він займався влаштуванням дитини в садочок, щоденно вчасно приводить її в садок та забирає додому, цікавиться у вихователів життям дитини у групі, батько дитини відвідує всі заходи садочку, приймає активну участь в житті групи.

Відповідно до даних акту обстеження умов проживання службою у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 11 вересня 2024 року при обстеженні умов проживання за заявою ОСОБА_1 в будинку за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що за вказаною адресою проживають ОСОБА_1 та його донька ОСОБА_4 . Дитина забезпечена всім необхідним, має свою кімнату, наявні необхідні меблі, комп`ютер, іграшки, речі особистого вжитку. Стосунки в сім`ї добрі, загальноприйняті.

Відповідачка в поданій письмовій заяві зазначила, що факти, викладені в позовній заяві ОСОБА_1 визнає, та підтвердила, що з 23 лютого 2022 року їх спільна дочка ОСОБА_4 , 2019 року народження разом з батьком фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Вона залишається жити в м. Харкові разом зі своїм сином від попереднього шлюбу, оскільки батько дитини позбавлений батьківських прав, за таких обставин вона не має змоги проживати та утримувати доньку ОСОБА_3 .

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 2, 4-5, 12, 13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Вказаний правовий висновок сформульовано у постанові Великої Палити Верховного Суду від 11.09.2024 справа №201/5972/22.

Позивач, звертаючись в суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання ним малолітньої доньки ОСОБА_7 , зазначив що встановлення факту самостійного виховання та перебування дитини на утриманні батька має для нього виключне юридичне значення для подальшого оформлення документів для допомоги на дитину та документів для дитини, зокрема, перереєстрацію місця проживання дитини, оформлення паспорту для виїзду за кордон для дитини без отримання на те нотаріальної/письмової згоди матері дитини, з якою вона спільно не проживає.

При цьому відсутні докази, що ОСОБА_1 звертався до уповноваженого органу самостійно, як батько дитини з відповідними заявами та отримував відмови у вирішенні питань, щодо реалізації прав дитини без згоди на це матері, що може свідчити про наявність спору між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Таким чином, суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав, оскільки встановлення факту одноосібного виховання дитини одним із батьків не може бути самостійною вимогою, а є однією з обставин, що встановлюється при розгляді спорів між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини, наприклад щодо захисту права власності дитини, матеріального забезпечення дитини, отримання дитиною медичних або освітніх послуг, тощо.

Даних про існування між батьками відповідного спору позовна заява та матеріали справи не містять.

Відповідно до п.2,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні, у задоволенні позовних вимог належить відмовити з підстав викладених у цій постанові.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2024 року змінити.

Викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук