КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

представника позивачів ОСОБА_3

представника відповідача Мороз С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Фарби України", подану від його імені та в його інтересах адвокатом Мороз Світланою Сергіївною, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Фарби" про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ "ВКФ Фарби", згідно з яким просили:

- визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт незавершеного будівництва: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , на земельній ділянці під кадастровим номером :91:050:0046;

- визнати за ОСОБА_2 майнові права на об`єкт незавершеного будівництва: однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , на земельній ділянці під кадастровим номером :91:050:0046.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що між ОСОБА_1 та ТОВ «ВКФ ФАРБИ УКРАЇНИ» було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири від 09.03.2016, посвідчений приватним нотаріусом Іванчик І.І. та зареєстрований в реєстрі за №343.

Відповідно до умов Договору ТОВ «ВКФ ФАРБИ УКРАЇНИ» зобов`язалось укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) квартири АДРЕСА_3 в строк до 30.12.2016.

Крім того, між ОСОБА_2 та ТОВ «ВКФ ФАРБИ УКРАЇНИ» було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири від 04.04.2016, посвідчений приватним нотаріусом Іванчик І.І. та зареєстрований в реєстрі за №472. Відповідно до умов Договору ТОВ «ВКФ ФАРБИ УКРАЇНИ» зобов`язалось укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) квартири АДРЕСА_4 в строк до 30.12.2016р.

Так, позивачі вказували, що виконали свій обов`язок за Попередніми договорами за реєстровим №343 та № 472 зі здійснили сплату гарантійного (забезпечувального) платежу.

Проте, основні договори так і не були укладені між сторонами з вини відповідача. Будівництво будинку, в якому розташовані об`єкти інвестування, відповідач не завершив, в експлуатацію будинок введено не було.

З огляду на наведене, позивачі вказували на суттєве порушення умов укладеного договору та порушення їх прав як добросовісних інвесторів, оскільки вони не отримали те, на що розраховували, укладаючи договір із відповідачем.

Окрім того, позивачі зазначали, що, зважаючи на вказане, вони не мають впевненості в тому, що на об`єкти інвестування не претендує жодна інша особа, оскільки на державному рівні їх права, як інвесторів щодо саме цих квартир, не визнано.

Відтак, ОСОБА_1 просила визнати за нею майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , на земельній ділянці під кадастровим номером :91:050:0046.

Крім того, ОСОБА_2 просив визнати за ним майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, а саме: днокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , на земельній ділянці під кадастровим номером :91:050:0046.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2025 позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт незавершеного будівництва на однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , на земельній ділянці під кадастровим номером :91:050:0046.

Визнано за ОСОБА_2 майнові права на об`єкт незавершеного будівництва на: - однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , на земельній ділянці під кадастровим номером :91:050:0046.

Стягнуто з ТОВ «ВКФ Фарби України» () на користь держави судовий збір у розмірі 12476 грн. 44 коп. (а.с. 148-157).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про інвестиційну діяльність", оскільки предметом укладених Попередніх договорів майнові права не були та не могли бути.

Тобто, судом першої інстанції визнано за позивачами майнові права, які не були предметом жодного укладеного між сторонами правочину, не придбавалися і не оплачувалися позивачами.

При цьому, зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на дійсну правову природу укладених між сторонами попередніх договорів, не дослідив зміст попередніх договорів, а не будь-яких інших правочинів, чим порушив принцип свободи договору, закріплений ст. 627 ЦК України.

21.05.2025 до суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 на апеляційну скаргу відповідача, в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представник позивачів у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09.03.2016 між ТОВ «ВКФ Фарби України» та ОСОБА_1 було укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І.І., за реєстровим № 343, відповідно до п. 1.1 якого сторони зобов`язуються, в строки встановлені даним попереднім договором, укласти в майбутньому договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ «ВКФ Фарби України» зобов`язується передати окрему квартиру, характеристики якої вказані в п. 1.3. розділу 1 цього попереднього договору, в житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_6 , а ОСОБА_1 зобов`язується прийняти Об`єкт та належним чином оплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 Попереднього договору.

Пунктом 1.2. Попереднього договору визначено, що сторони зобов`язуються укласти Основний договір в строк до 30 грудня 2016 року. Сторони встановили, що Основний договір укладається протягом п`яти календарних днів з моменту отримання ОСОБА_1 відповідного повідомлення від ТОВ «ВКФ Фарби України». В будь-якому випадку ТОВ «ВКФ Фарби України» повинен направити ОСОБА_1 вказане повідомлення протягом 5 робочих днів після отримання ним правовстановлюючих документів на Об`єкт та надання Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві документів, що є необхідними для належного укладення та оформлення Основного договору.

Згідно із п. 2.1. Попереднього договору сторони встановили, що при укладенні Основного договору 100% ціна об`єкта (сума Основного договору) буде, разом з ПДВ, складати 562473,90 грн.

Відповідно до п. 2.3. Попереднього договору сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладення та виконання Основного договору, яке встановлене п. 1.1. розділу 1 Попереднього договору, повинно бути забезпечене. Для підтвердження зобов`язань, що виникли у Сторін згідно з цим Попереднім договором щодо укладення та виконання Основного договору та забезпечення виконання таких зобов`язань, ОСОБА_1 сплачує ТОВ «ВКФ Фарби України» суму грошових коштів у наступних розмірі, порядку та умовах.

Згідно з пп. 2.3.1. п. 2.3. Попереднього договору ОСОБА_1 зобов`язується сплатити забезпечувальну суму ТОВ «ВКФ Фарби України», що складає 97% - (36,763 м. кв.) - 545599,68 грн., в тому числі ПДВ (20%) 90933,28 грн. за вартістю 1 м.кв. 14841,00 грн. не пізніше 30 березня 2016 року, та 3% ОСОБА_1 в день укладення Основного договору.

Згідно з п. 4.2. Попереднього договору сторони погодили, що Основний договір може бути укладений виключно у разі сплати ОСОБА_1 повної суми коштів, що передбачена підпунктом 2.3.1 п. 2.3. розділу 2 цього Попереднього договору на банківський рахунок ТОВ «ВКФ Фарби України» у належному порядку.

Відповідно до п. 4.7. Попереднього договору сторони встановили, що укладення та оформлення Основного договору, можливе лише в тому випадку, якщо сума коштів, визначена підпунктом 2.3.1. пункту 2.3. розділу 2 цього Попереднього договору, буде повністю сплачена ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «ВКФ Фарби України», до моменту вказаного укладення та оформлення Основного договору.

Пунктом 6.1 Попереднього договору встановлено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до моменту укладення Основного договору, або до моменту виконання зобов`язань за Попереднім договором щодо штрафних санкцій відповідною Стороною при розірванні Попереднього договору.

Також, 24.04.2016 між ТОВ «ВКФ Фарби України» та ОСОБА_2 було укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І.І., за реєстровим № 472, відповідно до п.п. 1.1 якого сторони зобов`язуються в строки встановлені даним попереднім договором, укласти в майбутньому договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ «ВКФ Фарби України» зобов`язується передати окрему квартиру, характеристики якої вказані в п. 1.3. розділу 1 цього попереднього договору, в житловому будинку: АДРЕСА_7 , а ОСОБА_2 зобов`язується прийняти Об`єкт та належним чином оплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 Попереднього договору.

Пунктом 1.2. Попереднього договору визначено, що сторони зобов`язуються укласти Основний договір в строк до 30 грудня 2016 року. Сторони встановили, що Основний договір укладається протягом п`яти календарних днів з моменту отримання ОСОБА_2 відповідного повідомлення від ТОВ «ВКФ Фарби України». В будь-якому випадку ТОВ «ВКФ Фарби України» повинен направити ОСОБА_2 вказане повідомлення протягом 5 робочих днів після отримання ним правовстановлюючих документів на Об`єкт та надання Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві документів, що є необхідними для належного укладення та оформлення Основного договору.

Згідно із п. 2.1. Попереднього договору сторони встановили, що при укладенні Основного договору 100% ціна об`єкта (сума Основного договору) буде, разом з ПДВ, складати 631039,30 грн.

Відповідно до п. 2.3. Попереднього договору сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладення та виконання Основного договору, яке встановлене п. 1.1. розділу 1 Попереднього договору повинно бути забезпечене. Для підтвердження зобов`язань, що виникли у Сторін згідно з цим Попереднім договором щодо укладення та виконання Основного договору та забезпечення виконання таких зобов`язань, ОСОБА_2 сплачує ТОВ «ВКФ Фарби України» суму грошових коштів у наступних розмірі, порядку та умовах.

Згідно з пп. 2.3.1. п. 2.3. Попереднього договору ОСОБА_2 зобов`язується сплатити забезпечувальну суму ТОВ «ВКФ Фарби України», що складає 97% - (41,24 м. кв.) - 612042,84 грн., в тому числі ПДВ (20%) 102007,14 грн. за вартістю 1 м.кв. 14841,00 грн. не пізніше 24 квітня 2016 року, та 3% ОСОБА_2 в день укладення Основного договору.

Згідно з п. 4.2. Попереднього договору сторони погодили, що Основний договір може бути укладений виключно у разі сплати ОСОБА_2 повної суми коштів, що передбачена підпунктом 2.3.1 п. 2.3. розділу 2 цього Попереднього договору на банківський рахунок ТОВ «ВКФ Фарби України» у належному порядку.

Відповідно до п. 4.7. Попереднього договору сторони встановили, що укладення та оформлення Основного договору, можливе лише в тому випадку, якщо сума коштів, визначена підпунктом 2.3.1. пункту 2.3. розділу 2 цього Попереднього договору, буде повністю сплачена ОСОБА_2 на рахунок ТОВ «ВКФ Фарби України», до моменту вказаного укладення та оформлення Основного договору.

Пунктом 6.1 Попереднього договору встановлено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до моменту укладення Основного договору, або до моменту виконання зобов`язань за Попереднім договором щодо штрафних санкцій відповідною Стороною при розірванні Попереднього договору.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог вищенаведених попередніх договорів ОСОБА_1 сплачено на користь ТОВ «ВКФ Фарби України» грошові кошти у розмірі 562473,90грн. 100% від вартості квартири, а ОСОБА_2 сплачено на користь ТОВ «ВКФ Фарби України» грошові кошти у розмірі 631039,32 грн. 100% від вартості квартири.

Разом з тим, незважаючи на те, що у пунктах 1.2 попередніх договорів сторони обумовили, що укладення основних договорів має відбутися в строк до 30.12.2016, доказів укладення основних договорів у зазначений строк матеріали справи не містять.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази як направлення відповідачем пропозиції позивачам стосовно укладення Основних договорів в порядку, визначеному п.1.2 Попередніх договорів, так і доказів порушення позивачами взятих на себе зобов`язань за Попередніми договорами.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 635 ЦК України (у редакцій, чинній на час укладення сторонами договорів) передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

За змістом статей 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, закріплено, що інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об`єктів визначаються виключно законами.

Відповідно до п. 5 ст. 7 та ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Згідно з п. 6 ст. 7 цього Законуінвестор має право на придбання необхідного йому майна у громадян і юридичних осіб безпосередньо або через посередників за цінами і на умовах, що визначаються за домовленістю сторін, якщо це не суперечить законодавству України, без обмеження за обсягом і номенклатурою.

При цьому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14.09.2021 у справі № 359/5719/17, інвестор після виконання ним фінансових зобов`язань за укладеними договорами купівлі-продажу цінних паперів та резервування об`єкта нерухомості (чи аналогічними правочинами, що підтверджують здійснення інвестування) отримує документи, які підтверджують реальність такого правочину та встановлюють для нього його особисті майнові права на конкретний об`єкт нерухомого майна. Для отримання права власності на такий об`єкт нерухомості інвестор має трансформувати свої майнові права у власність шляхом державної реєстрації речових прав на цей об`єкт нерухомості, але виконати це можна лише за умов завершення будівництва новоствореного об`єкта нерухомості відповідно вимог чинного законодавства та прийняття такого нерухомого майна до експлуатації (ст.ст. 328, 331 ЦК України).

Отже, саме інвестор є особою, яка первісно набуває право власності на об`єкт нерухомого майна, що споруджений за його кошти.

При цьому, у своїй постанові від 13.05.2019 Верховний Суд зазначив, що в разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

За загальним правилом судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується та оспорюється.

Таким чином, встановивши як факт повного виконання позивачами своїх зобов`язань за попередніми договорами (сплату сум за нерухоме майно, яке законно очікували придбати на праві власності), так і те, що ТОВ «ВКФ Фарби України» не було виконано належним чином взятих на себе зобов`язань, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для захисту порушених прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом визнання за ними майнових прав на об`єкти будівництва.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.03.2025 у справі № 761/28387/23.

Посилання апелянта на помилковість висновків суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про інвестиційну діяльність", оскільки між сторонами не було укладено основного договору, колегія суддів відхиляє, адже незважаючи на те, що укладеніміж сторонами договоримаютьназву попереднього договору, ці договори в сукупності за своїм змістом є договорами інвестування, так як у цихдоговорах викладені всі істотні умови, що притаманні договору купівлі-продажу майнових прав (інвестиційний договір) і предметом цих договорів є фактичне інвестування позивачамибудівництва квартир, які будуть створені у майбутньому.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачі неправильно обрали спосіб захисту, колегія суддів відхиляє, оскільки якщо обраний позивачами спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивачів підлягає захисту обраним ними способом.

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції захистив порушені права позивачів, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне, обґрунтоване і справедливе рішення.

Також, слід наголосити, що наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його запереченнями щодо позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Фарби України", подану від його імені та в його інтересах адвокатом Мороз Світланою Сергіївною, - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Фарби" про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 27 травня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова