Справа № 457/545/25
провадження №2/457/170/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Юркевич Ж.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи: Служби у справах дітей Трускавецької міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком, як основним та єдиним утримувачем, та таким, що самостійно її виховує -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в Трускавецький міський суд із первіснимпозовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 із зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини, в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина разом із батьком, як основним та єдиним утримувачем, та таким, що самостійно виховує сина.

Позивачка ОСОБА_1 в підтвердження заявлених вимог посилається на те, що між нею та ОСОБА_2 , 07 лютого 2008 року було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №12.

Від даного шлюбу у них народились діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Проживають сторони окремо, спільного господарства не ведуть. Фактичні шлюбні відносини між ними припинено, шлюб носить формальний характер, подальше його збереження та примирення неможливе. Також зазначає про те, що після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем, вона створила іншу сім`ю, переїхала закордон, де планує себе реалізувати. Сини проживають разом з батьком, оскільки вона не має можливості виховувати та матеріально забезпечити їх.Просить позов задоволити.

Позивачка ОСОБА_1 (за первісним позовом) в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задоволити в повному обсязі, відносно зустрічної позовної заяви не заперечувала та підтвертила той факт, що син ОСОБА_4 дійсно проживає разом із батьком, а також зазначила, що немає змоги утримувати сина..

Відповідач ОСОБА_2 ( позивач за зустрічним позовом ) в судовому засіданні, заявлені позовні вимоги визнав повністю, просив їх задоволити в повному обсязі, щодо заявлених зустрічних позовних вимог, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просить визначити місце проживання малолітнього сина разом із ним.

Представник заінтересованої особи служби у справах дітей Трускавецької міської ради подала клопотання про розгляд справи без їхньої участі та зазначила, що працівниками служби у справах дітей проведено обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_3 та встановлено, що для нього створені належні умови для проживання.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши учасників справи, суд дійшов таких висновків.

Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя.

Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї.

Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

У відповідності до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

У статті 112 СК України регламентовано, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбу, який був зареєстрований 07 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №12.

Від даного шлюбу у них народились діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Що стосується зустрічного позову про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Згідно акта обстеження умов проживання здійсненого комісією Служби у справах дітей Трускавецької міської ради від 10.04.2025 року вбачається що за адресою: АДРЕСА_1 дійсно, фактично проживають ОСОБА_2 та його син ОСОБА_4 . Згідно вказаного акта, для виховання та розвитку дитини створені належні умови проживання. Дитина виховується в любові та забезпечена всім необхідним.

Відповідно до поданої письмової заяви ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , вона підтвердує той факт, що тільки батько проживає з малолітнім сином. Мама не з`являється. Батько бере активну участь у вихованні дитини, піклується про нього, морально і матеріально підтримує.

Характеристикою здобувача освіти 4 класу ОСОБА_4 , 2015 року народження, також підтверджується, що батько серйозно ставиться до виховання свого сина: уважно реагує на звернення класного керівника, систематично бере участь у шкільному житті, регулярно відвідує батьківські збори, відвідує навчальний заклад і надає необхідну допомогу вчителеві в навчально-виховному процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до вимог статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини..

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч. 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Згідно ст. 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Суд, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, вважає за можливе визначити місце проживання дитини з батьком, оскільки зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме її повноцінному вихованню та розвитку.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Крім того, суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дитини участь обох батьків у вихованні дітей є важливою, та, останніми, як батьками неповнолітньої дитини, в свою чергу, слід налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання дітей.

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дитини з батьком, що не позбавляє матір права та можливості особистого спілкування з дитиною, обов`язку брати участь в її утриманні та вихованні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задоволити.

Розірвати шлюб укладений 07.02.2008 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції про, що 07.02.2008 року складено відповідний актовий запис № 12 та видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.,сплачений при поданні позову до суду.

Рішення суду, після набрання ним чинності, направити Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дрогобичі Дрогобицького району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) для реєстрації факту розірвання шлюбу.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи: Служби у справах дітей Трускавецької міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком, як основним та єдиним утримувачем, та таким, що самостійно її виховує, задоволити.

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з його батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , як основним та єдиним утримувачем, та таким, що самостійно виховує сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.,сплачений при поданні позову до суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі :

Позивач: ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: В. І. Марчук