Справа № 453/759/24 Головуючий у 1 інстанції: Курницька В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3543/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цьони С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» за участі третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

В травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» за участі третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, в якій просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» на користь ОСОБА_1 93 579, 55 гривень.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 30 січня 2024 року в м. Сколе 557 км траси Київ-Чоп з вини ОСОБА_3 , водія транспортного засобу АУДІ А6, д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок ДТП завдано пошкоджень транспортному засобу марки АУДІ А4, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Вина ОСОБА_3 у вчиненні вказаного ДТП підтверджується постановою Сколівського районного суду від 05 березня 2024 року в справі № 453/217/24. Цивільно-правова відповідальність водія тз АУДІ А6 нз НОМЕР_1 застрахована в ПАТ «Страхова група ТАС» згідно полісу ОСЦПВ серії АТ № 3556833 з строком дії з 04 лютого 2023 року до 03 лютого 2024 року.

Пошкоджений транспортний засіб АУДІ А4, д.н.з. НОМЕР_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та перебуває у правомірному володінні та користуванні ОСОБА_1 , що підтверджується наявним у ОСОБА_1 оригіналом свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу.

08 лютого 2024 року ОСОБА_1 письмо звернувся до ПАТ «Страхова група ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування, а листом ПАТ «Страхова група ТАС» від 23 лютого 2024 року у виплаті такого відшкодуванні відмовлено, оскільки ОСОБА_1 не є власником пошкодженого транспортного засобу. Згідно листа ПАТ «Страхова група ТАС» від 02 квітня 2024 року сума страхового відшкодування складає 84 279, 55 грн. Витрати на евакуацію пошкодженого тз складає 9300 гривень.

Враховуючи те, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну».

Отже, позивачу, який правомірно керував транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС».

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 02 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» за участі третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» на користь ОСОБА_1 93 579 (дев`яносто три тисячі п`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 55 копійок страхового відшкодування.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» на користь держави 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова група ТАС».

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликається на те, що позивачем не надано доказів що він є власником пошкодженого майна, як і не надано довіреності від власника - ОСОБА_2 на отримання страхового відшкодування, а отже вимога про стягнення на користь позивача відшкодування у зв?язку із пошкодженням транспортного є безпідставною. Крім того, позивачем не додано документів, які б встановлювали розмір матеріального збитку.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 на момент настання ДТП (страхового випадку) був законним володільцем (користувачем) пошкодженого ТЗ і правомірно експлуатував цей засіб на законних підставах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

30 січня 2024 року в м. Сколе 557 км траси Київ-Чоп з вини ОСОБА_3 , водія транспортного засобу АУДІ А6, д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок ДТП завдано пошкоджень транспортному засобу марки АУДІ А4, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Вина ОСОБА_3 у вчиненні вказаного ДТП підтверджується постановою Сколівського районного суду від 05 березня 2024 року в справі № 453/217/24, копія якої міститься в матеріалах справи. Вказана постанова набрала законної сили.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність водія тз АУДІ А6 нз НОМЕР_1 застрахована в ПАТ «Страхова група ТАС» згідно полісу ОСЦПВ серії АТ № 3556833 з строком дії з 04 лютого 2023 року до 03 лютого 2024 року. Копію полісу позивачем долучено до позовної заяви.

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 пошкоджений транспортний засіб АУДІ А4, д.н.з. НОМЕР_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Згідно листа ПАТ «Страхова група ТАС» від 23 лютого 2024 року, наданого на звернення ОСОБА_1 від 08 лютого 2024 року, останньому у виплаті страхового відшкодування відмовлено, оскільки ОСОБА_1 не є власником пошкодженого транспортного засобу. Згідно листа ПАТ «Страхова група ТАС» від 02 квітня 2024 року, скерованого на адресу ОСОБА_2 , сума страхового відшкодування складає 84 279, 55 грн. Копії вказаних листів містяться в матеріалах справи.

Станом на день звернення до суду з заявою, страхове відшкодування позивачу не сплачено.

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник особа, яка завдала шкоди.

Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У пункті 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Для отримання страхового відшкодування, матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлено спеціальний порядок, який включає в себе обов`язкове подання потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, страховику заяви про страхове відшкодування з наданням документів, перелік яких закріплений у пункті 35.2 вказаної статті, а саме: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в)довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 на момент настання ДТП (страхового випадку) був законним володільцем (користувачем) пошкодженого ТЗ і правомірно експлуатував цей засіб на законних підставах. Позивач надав суду копію свідоцтва про реєстрацію такого транспортного засобу, що свідчить про правомірність володіння позивачем вказаним легковим автомобілем. Правомірність володіння та користування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується також скерованою на адресу Сколівського районного суду Львівської області заявою ОСОБА_2 .

Разом з тим, стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Отже, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Тобто, завдання шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-183цс14 від 03 грудня 2014 року.

Аналогічного висновку також дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 року в справі № 147/66/17, та вказала, що особі, яка правомірно керувала транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц, Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, і така практика є сталою.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про задоволення позову з тих підстав, що позивач правомірно керував транспортним засобом, вірним.

Слід зазначити і про те, що позивач правомірно володів транспортним засобом та є потерпілою особою внаслідок ДТП, яка мала місце 30.01.2024 року, а тому відмова ПАТ «Страхова група ТАС» у прийнятті рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не є власником пошкодженого транспортного засобу, не відповідає вимогам Закону.

Безпідставними є покликання апелянта на те, що позивачем не додано документів, які б встановлювали розмір матеріального збитку, оскільки позов ОСОБА_1 заявлено в межах суми страхового відшкодування згідно калькуляції відповідача, про що відображено самим відповідачем в листі від 02 квітня 2024 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» необхідно залишити без задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02 вересня 2024 року залишити без змін.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно наданого позивачем договору про надання правової допомоги від 01.01.2024 року, що укладений між адвокатським бюро «Мартинов та партнери» та ОСОБА_1 та акту про приймання передачу наданих правничих послуг від 07.12.2024 року гонорар є фіксованим та становить 10 000 грн.

Як вже зазначалося вище, витрати на правову допомогу це ті кошти, які слідуючи договірним зобов`язанням мають бути понесені чи вже понесені позивачем при розгляді апеляційної скарги відповідача на рішення суду першої інстанції, тобто суто на стадії апеляційного перегляду.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції враховує конкретні обставини даної справи, її складність, незмінність правової позиції сторін у справі, відсутність необхідності вивчення адвокатом додаткових джерел права, законодавства, що регулює спір у справі, обсяг наданих послуг з правничої допомоги, принцип співмірності судових витрат, обґрунтування заявником розміру цих витрат, критерій реальності адвокатських витрат, ту обставину, що відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний характер, колегія суддів вважає, що клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

у х в а л и в:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02 вересня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02 вересня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» на користь ОСОБА_1 10 000 гривень витрат на правову допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.05.2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.