Провадження №: 2-др/755/139/24
"22" травня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді - Марфіної Н.В.,
за участі секретаря - Лазоришин А.В.,
представника позивача в режимі відеоконференції - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву представника відповідача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, -
01.10.2024 року до суду надійшли заперечення сторони позивача на заяву про стягнення судових витрат, у яких представник просить зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу посилаючись на те, що сума, яку просить стягнути відповідачка, не відповідає принципам співмірності та розумності, є неспівмірною зі складністю справи та наданими адвокатами послугами. Справа не є складною, не потребує аналізу великого масиву законодавства, не містить великої кількості доказів, а в Україні сформована стала судова практика з розгляду справ відповідної категорії. Консультації не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, оскільки фактично охоплюються змістом наданої послуги з підготовки відзиву. Не надано детального опису вчинених дій, а аналіз справи та судової практики, охоплюються єдиною послугою з підготовки заяв по суті справи. Підготовка та подання відзиву охоплюються єдиною послугою з підготовки відзиву і зазначений час на її здійснення не відповідає складності справи та суті наданої послуги. Представник вказує, що заяви про виклик свідків мають типовий характер і не потребують значного часу. Стороною відповідача було подано лише два процесуальних документа - відзив та заяву про виклик свідків, а тому зазначений час надання послуг є непропорційним характеру послуг та є завищеним. Неспівмірною є вартість послуг за договором від 27.05.2024 року, адже консультації та вивчення документів охоплюються однією послугою з підготовки та участі в судових засіданнях. Розмежування наведених послуг призводить до штучного збільшення розміру судових витрат. Послуга з підготовки та участі в судових засіданнях не деталізована, адже не вказано дат судових засідань та їх сукупного часу.
Представник позивача в судовому засіданні просить зменшити суму витрат відповідачки на професійну правничу допомогу з підстав вказаних у письмових запереченнях, зазначає, що стороною відповідача розділені послуги, які мають бути однією послугою, вартість послуг є завищеною, а участь в судових засіданнях представника відповідача протягом 3 годин не конкретизовано.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, у змісті заяви представника відповідача про ухвалення у справі додаткового рішення міститься клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача за ОСОБА_2 за наявними у справі матеріалами.
Суд, вивчивши заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення та додатки до неї, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заява підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.
Статтею 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Про подання доказів понесення витрат на правову допомогу, але за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, роз`яснено судам і в пункті 102 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
Убачається, що відповідно до вимог цивільного процесуального закону, сторона відповідача ОСОБА_2 вказала у відзиві на позовну заяву попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, заявила про подання доказів понесення відповідних судових витрат протягом 5 днів від дня ухвалення рішення та подала заяву про ухвалення у справі додаткового рішення в межах визначеного законом строку.
Згідно положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ст. 137 ЦПК України: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі N 904/1907/15).
У даному контексті головним є встановлення судом факту про те, що між адвокатом та замовником послуг виникли зобов`язання щодо сплати замовником на користь адвоката конкретної суми за надані послуги або виконані роботи.
10.10.2023 року між відповідачкою ОСОБА_5 та адвокатом Конюшко Д.Б. був укладений договір про надання правової допомоги №16/10/23-ЮП/ІL згідно п. 4.1. якого, за послуги надані адвокатом, замовник сплачує кошти в розмірі, який зазначається в Додатку №1 до цього договору.
Суд зауважує, що сторона відповідача ОСОБА_2 не надала суду Додатку №1 до договору про надання правової допомоги №16/10/23-ЮП/ІL від 10.10.2023 року, у якому мало би бути зазначено погоджену сторонами суму коштів на оплату послуг адвоката Конюшко Д.Б.
Проте, цей акт складений та підписаний лише самим адвокатом Конюшко Д.Б.
27.05.2024 року між адвокатом Сулига С.О. та відповідачкою ОСОБА_5 був укладений договір про надання правової допомоги, у п. 6.1. якого вказано, що вартість послуг виконавця по даному договору визначається Додатком до нього.
Разом з цим, суду не надано Додатку до договору про надання правової допомоги від 27.05.2024 року, у якому мало б бути зазначено погоджену сторонами договору суму вартості послуг адвоката Сулиги С.О.
Проте, цей акт також складений та підписаний лише самим адвокатом Сулигою С.О.
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 134, 137, 141, 270, 353-355 ЦПК України, суд, -
Заяву представника відповідача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації - задовольнити частково.
В іншій частині заяви - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 22.05.2025 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя -