Справа №445/354/23 Головуючий у 1 інстанції:Сивак В.М.
Провадження №22-ц/811/2811/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача Львівської обласної прокуратури Мацюри Я.Р., представниці позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської обласної прокуратури на рішення Золочівського районного суду Львівської області в складі судді Сивака В.М. від 21 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 21 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури задоволено повністю.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти за завдану їй моральну шкоду у розмірі 108 540 (сто вісім тисяч п`ятсот сорок гривень 00 копійок).

Вказане рішення оскаржила Львівська обласна прокуратура.

В апеляційній скарзі просять рішення Золочівського районного суду Львівської області від 21 серпня 2024 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Зазначають, що під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають такі обставини: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Вважають, що позивачка повинна обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому моральну шкоду. Звертають увагу, що розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більше, ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивачки за рахунок Держави. Зазначають, що при розрахунку моральної шкоди за час перебування під слідством та судом необхідно застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зазначають, що в матеріалах справи в недостатній мірі наведені докази для критичної оцінки того, що завданні позивачці душевні та психічні страждання свідчать про погіршення стану здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, в стосунках з іншими людьми, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану і інші негативні моменти та впливи, спрямовані на порушення стосунків з оточуючими людьми, а також суттєве обмеження прав та можливостей, які потребують додаткових матеріальних затрат для їх відновлення до попереднього стану, що передував моменту притягнення до кримінальної відповідальності. Вважають, що позивачкою не долучено жодного доказу на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань. Зазначають, що позивачкою не надано жодних доказів понесених витрат перебуваючи під слідством та судом, перебуваючи під вартою, не надано копії трудових книжок, звільнення чи відстрочення від посад, наказів про відсторонення, не надано довідок із місць праці, які б підтверджували нараховані з врахуванням постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року зі змінами середньоденної зарплати які втрачені позивачкою. Звертають увагу, що обов`язок держави відшкодувати завдану громадянину моральну шкоду не може стояти вище обов`язку боронити свою незалежність та територіальну цілісність, тоді як ефективне виконання цього обов`язку безпосередньо залежить від належного фінансування.

В судове засідання позивачка та представник третьої особи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що в судовому засіданні інтереси позивачки захищала представниця.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника прокуратури на підтримання апеляційної скарги, представниці позивачки в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, кримінальну справу №445/836/21, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційної скарги, додаткових пояснень представниці позивачки, відзиву на апеляційну скаргу, додаткових пояснень представника відповідача, заперечень представниці позивачки на відповідь на відзив, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.56 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 23, 1166, 1176 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.25 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 1, 3, 4, 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, постанову Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі №750/5383/22, постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц, рішення Конституційного Суду України від 03.10.2001 року по справі №1-36/2001, та задовольняючи позов повністю, виходив з того, що 19 квітня 2021 року старшим слідчим СВ Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області - позивачці ОСОБА_1 в межах кримінального провадження N№ 0000043 було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190, 4.2 ст. 190 КК України, зокрема в тому, що 14.03.2017 року ОСОБА_1 звернулась в Управління соціального захисту населення Золочівської РДА із заявою про призначення їй усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг особі, яка проживає разом з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розгляду, на догляд за ним. В подальшому ОСОБА_1 в період з 18.06.2017 року по 20.11.2017 року, діючи з умислом на заволодіння чужим майном, а саме грошової допомоги, не повідомила про факт неможливості нею здійснювати догляд за ОСОБА_3 у зв?язку з виїздом на тривалий період за межі території України, внаслідок чого вона, приховуючи відомості, які мають суттєве значення для призначення компенсаційних виплат, шляхом обману заволоділа бюджетними коштами на загальну суму 5034,40 грн. 28 квітня 2021 року у кримінальному провадженні відносно позивачки було затверджено обвинувальний акт, який надійшов до Золочівського районного суду Львівської області (справа № 445/836/21). Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2021 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явлених обвинуваченнях за ч.1 ст. 190, 4.2 ст. 190 КК України та виправдано у зв?язку з відсутністю в її діях складів кримінальних правопорушень. Даний вирок було оскаржено прокурором в даному кримінальному провадженні до Львівського апеляційного суду. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 березня 2022 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Золочівського районного суду Львівської області від 23.09.2021 року щодо ОСОБА_1 - залишено без змін. Вказані рішення стороною обвинувачення було оскаржено в касаційному порядку Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 24 листопада 2022 року вирок Золочівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 березня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 вказує, що у зв`язку із наведеними вище незаконними діями працівників органів досудового слідства та прокуратури, їй довелося виправдовуватися перед друзями, рідними, оточуючими людьми, яким стало відомо про початок відносно неї кримінального провадження, роз?яснювати їм дійсні причини ситуації, яка склалася, що викликало у неї додаткові хвилювання, спричинило душевний біль та викликало небезпідставні занепокоєння щодо погіршення її репутації, яка була позитивною. За час незаконного перебування під слідством і судом ОСОБА_1 зазнала істотної моральної шкоди у вигляді психічних страждань, перебування у стані безперервного нервового стресу внаслідок перебування у стані невизначеності, що підсилювався розумінням своєї невинуватості через надуманість обвинувачення. Позивачка зазнала значних психічних хвилювань від утвердження правоохоронними органами в очах оточуючих абсолютної недовіри до її слів. Намагання органами досудового розслідування будь-якими засобами визнати її винною значно впливало на її нервову систему та сприяло її істотному розладу. Від триваючих психічних хвилювань і переживань ОСОБА_1 не здатна була займатись будь-якими звичними для життя справами, нормально спілкуватись з рідними, друзями, колегами та іншими людьми, під час спілкування з якими вона почувала себе невпевненою, так як у неї з?явилося відчуття неповноцінності по відношенню до інших людей. ОСОБА_1 остерігаючись безпідставного громадського осуду, упродовж значного часу намагалася уникати будь-якого спілкування зі своїми знайомими. У неї з часом виникали постійні хвилювання за неправильне сприйняття цих подій та появу у них негативного ставлення, що, як вона вважає, непоправно зашкодило її репутації як справедливої, добропорядної та законослухняної людини. Ці хвилювання не зникли і до цього часу. Навіть ухвалення виправдувального вироку не спростував в очах людей думки наступного характеру: «щось там таки було..., відкупилася...» і тому подібні висновки. Внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури стан здоров?я позивачки значно погіршився. Так, у зв?язку з постійним стресом, що виник внаслідок притягнення позивачки до кримінальної відповідальності, у ОСОБА_1 значно погіршився зір. Зокрема, 24.07.2021 року позивачці виписано рецепт на окуляри. Окрім цього, як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного хворого КНІ ЛОР «ЛОКЛ» офтальмологічного відділення від 18.01.2023 року, «скарги на поступове погіршення зору на правому оці протягом останнього року». Здійснення кримінального провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, а саме притягнення його до кримінальної відповідальності та в подальшому виправдання у зв`язку з недоведеністю її винуватості, свідчить про незаконні дії посадових осіб Львівської обласної прокуратури, які ініціювали вказане провадження. Таким чином, складові елементи для цивільно-правової відповідальності у виді шкоди, протиправних діянь осіб, які завдали шкоди, причинного зв`язку між ними, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи. Не заслуговують на увагу покликання представника Львівської обласної прокуратури у відзиві на те, що при розрахунку моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, необхідно застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не розмір мінімальної заробітної плати, з огляду на таке. Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з січня 2017 року. Однак, сума відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачці, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні. Виходячи з терміну перебування позивачки під слідством та судом, що становить 112 місяців і 7 днів, мінімальний розмір моральної шкоди не може бути меншим, ніж 72 360 грн. = 6700 грн. (мінімальна заробітна плата станом на день пред`явлення позову) х 10 (кількість місяців перебування під слідством та судом) + 5360 грн. (сума моральної шкоди за 24 дні перебування під слідством та судом понад 10 місяців, що розрахована за формулою 6700 : 30 х 24). Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини даної справи, характер незаконних дій працівників органу прокуратури та досудового слідства, ступінь негативного впливу на життя позивачки, вимоги розумності, справедливості, а також співмірності, та дійшов висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід визначити в сумі , що становить 108 540 грн. = 1,5 х 6700 грн. (мінімальна заробітна плата станом на день пред?явлення позову) ? 10 (кількість місяців перебування під слідством та судом) + 5360 грн. (сума моральної шкоди за 24 дні перебування під слідством та судом понад 10 місяців, що розрахована за формулою 6700 : 30 ? 24), що відповідає особі позивачки та моральним стражданням, які були завдані їй протягом періоду перебування під слідством. Наведене вище свідчить, що Казначейство України наділено повноваженням, за вимогою Департаменту Державної виконавчої служби здійснювати відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду, в межах бюджетних призначень, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету та в певному порядку. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що з державного бюджету слід стягнути на користь позивачки 108 540 грн для відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу досудового розслідування та прокуратури.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Львівської обласної прокуратури, третя особа Державна казначейська служба України (залучено до участі у справі ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 31 травня 2023 року) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, у якому просила:

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти за завдану їй моральну шкоду у розмірі 108540 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 19 квітня 2021 року старшим слідчим СВ Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області позивачці ОСОБА_1 в межах кримінального провадження № 0000043 було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190, 4.2 ст. 190 КК України, зокрема в тому, що 14.03.2017 року ОСОБА_1 звернулась в Управління соціального захисту населення Золочівської РДА із заявою про призначення їй усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг особі, яка проживає разом з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розгляду, на догляд за ним. В подальшому ОСОБА_1 в період з 18.06.2017 року по 20.11.2017 року, діючи з умислом на заволодіння чужим майном, а саме грошової допомоги, не повідомила про факт неможливості нею здійснювати догляд за ОСОБА_3 у зв?язку з виїздом на тривалий період за межі території України, внаслідок чого вона, приховуючи відомості, які мають суттєве значення для призначення компенсаційних виплат, шляхом обману заволоділа бюджетними коштами на загальну суму 5034,40 грн. 28 квітня 2021 року у кримінальному провадженні відносно позивачки було затверджено обвинувальний акт, який надійшов до Золочівського районного суду Львівської області (справа № 445/836/21). Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2021 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явлених обвинуваченнях за ч.1 ст. 190, 4.2 ст. 190 КК України та виправдано у зв?язку з відсутністю в її діях складів кримінальних правопорушень. Даний вирок було оскаржено прокурором в даному кримінальному провадженні до Львівського апеляційного суду. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 березня 2022 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Золочівського районного суду Львівської області від 23.09.2021 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін. Вказані рішення стороною обвинувачення було оскаржено в касаційному порядку Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 24 листопада 2022 року вирок Золочівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 березня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Зазначає, що в результаті незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури позивачка в період з 19.04.2021 року до 15.03.2022 року незаконно перебувала під слідством і судом, що в загальному становить 10 місяців та 24 дні. Вважає, що незаконними рішеннями та діями посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури їй було завдано значної моральної шкоди. Тому просить стягнути на її користь в порядку відшкодування моральної шкоди 108 540 грн. = 1,5 х 6700 грн. (мінімальна заробітна плата станом на день пред?явлення позову) ? 10 (кількість місяців перебування під слідством та судом) + 5360 грн. (сума моральної шкоди за 24 дні перебування під слідством та судом понад 10 місяців, що розрахована за формулою 6700 : 30 ? 24), що відповідає особі позивачки та моральним стражданням, які були завдані їй протягом періоду перебування під слідством.

Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, 19.04.2021 року старшим слідчим СВ Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області позивачці ОСОБА_1 в межах кримінального провадження №0000043 було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190, 4.2 ст.190 КК України, зокрема в тому, що 14.03.2017 року ОСОБА_1 звернулась в Управління соціального захисту населення Золочівської РДА із заявою про призначення їй усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг особі, яка проживає разом з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розгляду, на догляд за ним. В подальшому ОСОБА_1 в період з 18.06.2017 року по 20.11.2017 року, діючи з умислом на заволодіння чужим майном, а саме грошової допомоги, не повідомила про факт неможливості нею здійснювати догляд за ОСОБА_3 у зв?язку з виїздом на тривалий період за межі території України, внаслідок чого вона, приховуючи відомості, які мають суттєве значення для призначення компенсаційних виплат, шляхом обману заволоділа бюджетними коштами на загальну суму 5034,40 грн.

28.04.2021 року у кримінальному провадженні відносно позивачки було затверджено обвинувальний акт, який надійшов до Золочівського районного суду Львівської області (справа №445/836/21).

23.09.2021 року вироком Золочівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явлених обвинуваченнях за ч.1 ст. 190, 4.2 ст. 190 КК України та виправдано у зв?язку з відсутністю в її діях складів кримінальних правопорушень.

Даний вирок було оскаржено прокурором в даному кримінальному провадженні до Львівського апеляційного суду.

15.03.2022 року ухвалою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Золочівського районного суду Львівської області від 23.09.2021 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Вказані рішення стороною обвинувачення було оскаржено в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 24 листопада 2022 року вирок Золочівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 березня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Отже, слід вважати, що ОСОБА_1 з 19.04.2021 року (з моменту повідомлення про підозру) по 15.03.2022 року (залишення без змін вироку місцевого суду апеляційним судом) незаконно перебувала під слідством і судом, а загальний строк складає 10 місяців 24 дні.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу тощо відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Встановивши, що 23.09.2021 року вироком Золочівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явлених обвинуваченнях передбачених ч.1, ст.190, 4.2, ч.2 ст.190 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінальних правопорушень та 15.03.2022 року ухвалою Львівського апеляційного суду вирок Золочівського районного суду Львівської області від 23.09.2021 року залишено без змін, врахувавши фактичні обставини справи, зокрема, тривалість перебування позивачки під слідством і судом, що негативно вплинуло на звичний уклад життя (не могло не вплинути), тобто зумовило моральні страждання і переживання, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність задоволення вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до положення ч.3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів розслідування, прокуратури і суду», згідно з яким відшкодування моральної шкоди проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, суд першої інстанції правильно виходив із мінімального розміру заробітної плати, встановленого на час розгляду справи у суді у розмірі 6700 грн. (Закон України «Про державний бюджет на 2023 рік»).

Згідно з пунктами 5 та 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів розслідування, прокуратури завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Щодо доводів апеляційної скарги прокуратури то слід вказати, що судовий розгляд кримінальної справи щодо позивачки був зумовлений самим фактом притягнення такої до кримінальної відповідальності органом досудового слідства за погодженням із органами прокуратури. Тривалий час судового розгляду кримінальної справи, також, був зумовлений необхідністю повно та всебічно оцінити обставини справи, а також необхідністю перегляду вироків за апеляційними та касаційними скаргами, які подавалися прокурорами. Відтак з вини органу досудового розслідування та прокуратури, яка всупереч покладених на неї обов`язків здійснювати нагляд за дотримання законності органами досудового розслідування, запобігати випадкам безпідставного та необґрунтованого притягнення до кримінальної відповідальності громадян, прийняла рішення про затвердження обвинувачення щодо позивачки, скерування вказаної кримінальної справи до суду.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції правильно встановлено, що сам факт притягнення позивачки до кримінальної відповідальності принизив її людську гідність, негативно вплинув на ділову репутацію, понизив авторитет серед родичів та друзів. За час незаконного перебування під слідством і судом ОСОБА_1 зазнала істотної моральної шкоди у вигляді психічних страждань, перебування у стані безперервного нервового стресу внаслідок перебування у стані невизначеності, що підсилювався розумінням своєї невинуватості через надуманість обвинувачення. Позивачка зазнала значних психічних хвилювань від утвердження правоохоронними органами в очах оточуючих абсолютної недовіри до її слів. Намагання органами досудового розслідування будь-якими засобами визнати її винною значно впливало на її нервову систему та сприяло її розладу. Від тривалих психічних хвилювань і переживань ОСОБА_1 не здатна була займатись звичними для життя справами, нормально спілкуватись з рідними, друзями, іншими людьми, під час спілкування з якими вона почувала себе невпевненою, так як у неї з`явилося відчуття неповноцінності по відношенню до інших людей. У неї з часом виникали постійні хвилювання за неправильне сприйняття цих подій та появу у них негативного ставлення, що, як вона вважає, непоправно зашкодило її репутації як справедливої, добропорядної та законослухняної людини.

Вказане свідчить про перенесені душевні страждання, які не можуть не перебувати у безпосередньому причинному зв`язку з діями відповідача.

Отже, вина органу прокуратури на стадії досудового слідства та судового розгляду у заподіянні позивачці моральної шкоди через незаконні дії у формі неправомірного притягнення до кримінальної відповідальності, скерування справи за необґрунтованими звинуваченнями до суду та небажання визнати неправомірність своїх дій уже на стадії судового розгляду, наслідком чого став довготривалий період обмеження її прав та особистих свобод гарантованих ст.ст. 28, 29, 32 Конституції України права на повагу до гідності, невтручання у особисте та сімейне життя, свободи пересування, вільного вибору місця проживання, тощо, є доведеною належними та допустимими доказами.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, як вказано вище, ч.3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів розслідування, прокуратури і суду» передбачає відшкодування моральної шкоди у розмірі не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом.

Так, враховуючи те, що справа розглядалася у 2023 році, моральна шкода, підлягає стягненню у розмірі 108 540 грн. (6700 грн. (розмір мінімальної заробітної плата) ? 10 (кількість місяців перебування під слідством та судом) + 5360 грн. (сума моральної шкоди за 24 дні перебування під слідством та судом), що відповідає особі позивачки та моральним стражданням, які були завдані їй протягом періоду перебування під слідством.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вважає, що у даній ситуації є необхідним чи можливим скасування чи зміна рішення суду першої інстанції із зменшенням розміру шкоди, що була визначена судом першої інстанції.

Вказане, також, відповідає практиці Верховного Суду з аналогічними правовідносинами, яка повинна бути врахована і у даній справі судами нижчих інстанцій, а зокрема, у Постанові Верховного Суду від 20.12.2019 року, справа № 465/5299/15-ц, провадження № 61-17398св19.

Решта доводів скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому доводи апеляційної скарги вцілому слід визнати необґрунтованими, а саму скаргу слід залишити без задоволення.

Рішення ж суду, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 21 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 травня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра