Справа № 456/3844/24
Провадження № 2/456/170/2025
РІШЕННЯ

іменем України

01 травня 2025 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Сімонової-Мацигін А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №456/3844/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Органу опіки та піклування Стрийської міської ради Львівської області про позбавлення батьківських прав, -встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Мундяк М.М., звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Стрийської міської ради Львівської області, в якій просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначав, що з 12 червня 2004 року ОСОБА_1 , перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 . Від даного шлюбу у сторін народилась дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 26.08.2022 року рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області шлюб між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , було розірвано та встановлено місце проживання дитини разом із батьком. Після розірвання шлюбу дочка залишились проживати разом з позивачем, а відповідачка, в свою чергу, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, пов`язаних з вихованням дитини та фактично протягом останніх років з дітьми не бачиться, не бере участі у їх матеріальному утриманні та в цілому не підтримує не жодних зв`язків.

Представник позивача адвокат Мундяк М.М., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, позбавити батьківських прав відповідачку ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав, викладених в позові.

Відповідач ОСОБА_2 , у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні цієї позивачки - Органу опіки та піклування Стрийської міської ради Львівської області, до неї про позбавлення батьківських прав, не подала, свою позицію у цій справі із обґрунтуванням такої відповідними доказами не навела. В судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Стрийської міської ради Львівської області будучи належним чином повідомленим про дату та час проведення судового засідання, в таке не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Інших заяв чи клопотань від сторін та інших учасників цієї справи, котрі б перешкоджали судовому розгляду цієї справи по суті, і котрі б залишалися невирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, до суду не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Оскільки відповідачем у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, було вжито заходів для отримання з Єдиного державного демографічного реєстру інформації про зареєстроване місце проживання/перебування такої фізичної особи - відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.08.2024 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.09.2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву в судовому засіданні, у зв`язку з неявкою відповідача.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.10.2024 року підготовче провадження у цій справі закрито та призначено її судовий розгляд по суті у судовому засіданні на 26.11.2024.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.11.2024 року, розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.02.2025 року, постановленою в судовому засіданні, оголошено перерву, у зв`язку з неявкою відповідача.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.03.2024 року, розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.03.2024 року, розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача.

Сторони та інші учасники справи кожного разу належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначених підготовчого та судового засідань по їх справі, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження цьому.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дотримуючись вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача ОСОБА_1 , та їх з відповідачем ОСОБА_2 , малолітньої дочки ОСОБА_3 , й причетність до такого порушення їх прав вказаного відповідача за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що сторони у справі у період з 12.06.2004 року перебували у шлюбі, котрий був розірваний рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим 26.08.2022 року.

За час перебування у вказаному шлюбі, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сторін у справі народилася дочка ОСОБА_3 .

Сторони у справі є батьками малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Завадівської сільської ради Стрийського району Львівської області від 23.06.2015.

Згідно витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , 05.05.2005., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно акту обстеження умов проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 від 25.06.2024, встановлено, що для виховання та розвитку дитини, створені належні умови. ОСОБА_5 , має свою кімнату, яка об лаштована спальним місцем, місцем для навчання та ігор. Дитина забезпечена сезонним одягом, взуттям, продуктами харчування. За вказаною адресою проживає батько - ОСОБА_1 , малолітня дочка - ОСОБА_3 , 2015р.н., та дочка ОСОБА_4 , 2005р.н., зареєстрована але не проживає. На час обстеження в будинку знаходились ОСОБА_1 , та дочка ОСОБА_3 . У серпні 2022 року ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , розірвали шлюб. Зі слів батька, малолітня дочка ОСОБА_3 , перебуває на його утриманні.

Згідно довідки №40 від 03.03.2024 сімейного лікаря Нежухівської амбулаторії, вбачається, що ОСОБА_1 , бере участь у самостійному вихованні дитини, та забезпечує своєчасне відвідування донькою сімейного лікаря, її планові обстеження, вакцинації, консультації та огляди.

З довідки виданої Завадівською гімназією Стрийського району Львівської області від 14.016.2023, вбачається, що ОСОБА_3 , є ученицею 2 класу Завадівської гімназії та ОСОБА_1 , самостійно бере участь у вихованні доньки та цікавиться її шкільним життям. Батько спілкується з класним керівником, щодо успішності навчання дитини, відвідує батьківські збори, на виклик в гімназію з`являється своєчасно.

З характеристики старости Нежухівського старостинського округу виконавчого комітету Стрийської міської ради №258 від 11.07.2023, вбачається, що ОСОБА_1 , розлучений та виховує двох дітей. Проживає в с. Завадів разом зі своїми дітьми. За час проживання в селі зарекомендував себе з позитивної сторони.

Згідно судового наказу, виданого 23.11.2023 Стрийським міськрайонний судом Львівської області, за заявою ОСОБА_1 , стягуються аліменти з ОСОБА_2 , на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частки всіх видів її доходу.

Відповідно до розрахунку Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області ЗМУМЮ по виконавчому провадження №76242766, станом на 01.10.2024, в ОСОБА_2 , наявна заборгованість в сумі 34953,85 грн.

03.07.2024, ОСОБА_2 , відповідно до заяви, засвідченої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Палінською О.В., підтвердила, той факт, що їй відомо про розгляд питання про позбавлення батьківських прав стосовно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та не заперечила, щодо позбавлення її батьківських прав стосовно її малолітньої доньки ОСОБА_3 . Розгляд справи просила проводити за її відсутності.

З висновку обстеження практичного психолога ОСОБА_7 , вбачається, що при спілкуванні з дитиною ОСОБА_2 , зі слів дівчинки, мама ніколи не дзвонить і не приходить. Бажання зустрітися з мамою у ОСОБА_3 немає, адже вона пам`ятає, як мама часто сварилася з татом, кричала на через різні дрібниці - поганий почерк чи невірно виконане завдання, зовнішній вигляд. Мама не рахувалася з думкою членів сім`ї, все мало бути так, як вона хоче. Склалось враження, що дівчинка має образу на маму і поки що не готова до спілкування з нею. На даний момент, психоемоційний стан дитини позитивний, не страждає від дефіциту спілкування чи від ворожого ставлення зі сторони дорослих. Дівчинка активна, доброзичлива, має адекватну самооцінку, почувається безпечно у домашньому середовищі.

Свідок ОСОБА_8 , в судовому засіданні пояснив, що знайомий із сім`єю ОСОБА_9 з 2015 року. Знає колишню дружину позивача. Часто буває у позивача, однак колишньої дружини не бачив з 2022 року. Позивач проживає один з дітьми. Де на даний час вона перебуває йому не відомо.

Відповідно до статтей 11, 15 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Враховуючи положення п. 8 ст. 7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України та полягають, зокрема, в наступному: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інше.

Згідно статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав.

Суд також зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь в її вихованні (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі №331/5427/17).

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №686/16892/20, від 07.12.2022 року в справі №562/2695/20, від 03.08.2022 в справі №306/7/20, від 11.01.2023 в справі №461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень ст. 164 СК України є усталеною.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Як зазначено у пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України», держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. Однак, реалізація таких обов`язків держави вимагає від Відповідача активних дій, які б свідчили про його бажання скористатись такою допомогою держави. Однак, як вже зазначалось вище, відповідач самоусунувся від виховання власних дітей, не бажає з ними спілкуватись та дбати про них.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Частиною 6 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Ті ж самі принципи закріплені вищезазначеною Декларацією прав дитини, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідачка, маючи реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки відносно доньки ОСОБА_3 , зокрема, цікавитися ним, її життям, потребами, матеріально допомагати, дбати про її культурний та духовний розвиток, спілкуватися з нею, свідомо ухиляється від виконання таких обов`язків, оскільки жодних об`єктивних перешкод для виконання ним батьківських обов`язків судом не встановлено. Відповідачка фактично самоусунулась від виховання та утримання дитини, не виявляє у відношенні доньки материнської турботи, що вказує на нехтування нею як своїх батьківських прав так і батьківських обов`язків. Доказів протилежного відповідачкою так і органом опіки та піклування Стрийської міської ради до суду подано не було. Відповідачка в судове засідання жодного разу не з`явилася та не подала суду жодних доказів на спростування вимог позивача.

Відповідно до вимог ч. 3ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, враховуючи доведеність позивачем винної поведінки матері дитини, з урахуванням характеру такої поведінки, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин, на підставі встановлених та перевірених доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є підставними та обґрунтованими, заявлені в інтересах дитини.

Окрім того, суд бере до уваги, що положення ч. 1 ст. 206 ЦПК України, згідно якого відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В матеріалах справи міститься заява, згідно якої відповідач ОСОБА_2 , позов визнала і не заперечила проти позбавлення її батьківських прав.

Таким чином, позов підлягає до задоволення, адже вищенаведені обставини знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Окрім того, враховуючи відсутність у прохальній частині позову вимог позивача про стягнення на його користь з відповідачки понесених судових витрат, а також відсутність відомостей про наявність підстав для застосування до ОСОБА_2 , вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд вважає за можливе залишити витрати зі сплати судового збору за позивачем.

Керуючись ст..7, 10, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст..146 СК України суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 19.05.2025

Суддя Р. Т. Шрамко