Справа № 606/502/25
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2025 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючої судді Ромазан Л.С.

за участю секретаря судового засідання Будз М.В.,

заявника ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області Дуб"янської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Теребовлянського районного суду Тернопільської області

цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

Обґрунтовуючи вимоги, заявник зазначила, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Теребовлі Тернопільської області, де постійно проживала із батьками та братом до 1988 року. За вказаною адресою заявник була зареєстрована до 17 серпня 1988 року та була знята з реєстрації у зв`язку із навчанням в м.Петрозаводськ Республіки Карелія. У липні 1990 року вона повернулась до місця свого проживання у АДРЕСА_1 , однак реєстрацію місця проживання не здійснила. Увесь цей час вона проживала постійно в Україні. У травні 1994 року поїхала до Республіки Карелія до своєї знайомої ОСОБА_3 , однак, повертаючись додому, вона не змогла придбати квиток на літак у зв"язку із невклеєнням після досягнення 25-річного віку фотографії у паспорт. У зв"язку із цим 12 травня 1994 року в УВС м.Петрозаводська (в той час вже російської федерації) їй вклеїли фото у паспорт і вона повернулась в Україну. Востаннє до Республіки Карелія вона поїхала у жовтні 1994 року з метою зняття ресєстрації, після чого повернулась в Україну, де з того часу і дотепер проживає в м.Теребовлі. 20 червня 1984 вона була документована паспортом громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_1 , виданим відділом внутрішніх справ Теребовлянського райвиконкому Тернопільської області. Після проголошення незалежності України 24.08.1991 та після набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13.11.1991 паспорт громадянина України не отримувала. У січні 2025 року вона звернулась до Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України. Однак, у видачі паспорта громадянина України їй відмовлено у зв`язку із неможливістю встановити її належність до громадянства України.

За таких підстав просить встановити факт її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24.08.1991).

07 квітня 2025 року відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку окремого провадження та призначене судове засідання.

01 травня 2025 від заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області до суду надійшли письмові пояснення, у яких зазначено, що особа заявника органом міграційної служби встановлена та ідентифікована. Однак, через невстановлення належності заявника до громадянства України останній відмовлено у видачі паспорта громадянина України.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Пацула В.О. підтримали заяву про встановлення факту постійного проживання на території України з підстав, викладених у заяві, та просили заяву задовольнити повністю.

Заявник додатково пояснила, що станом на 24 серпня 1991 року вона постійно проживала у АДРЕСА_1 . Декілька раз вона виїжджала в Республіку Карелію російської федерації у приватних справах. Зазначила, що встановлення факту постійного проживання на території України необхідне для отримання паспорта громадянина України.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області С.Дуб"янська пояснила, що згідно з даними, наявними у міграційній службі, вдалось встановити та підтвердити особу заявника. Однак, відсутні відомості про зареєстроване місце проживання заявника на момент проголошення незалежності України, а тому неможливо встановити приналежність заявника до громадянства України. Зазначила, що у разі задоволення цієї заяви заявник зможе отримати паспорт громадянина України. Висловила думку про можливість встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , який є рідним братом заявника, пояснив, що його сестра після закінчення школи та у зв"язку із вступом у навчальний заклад тимчасово проживала в м.Петрозаводськ Республіка Карелія з 1988 року. Влітку 1990 року вона повернулась в Україну на канікули і з цього часу постійно проживала разом із батьками в АДРЕСА_1 . Зазначив, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 сестра проживала в Україні.

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 показали, що ОСОБА_1 народилась в м.Теребовлі, закінчила школу, після закінчення якої вона вступила у навчальний заклад в м.Петрозаводськ Республіки Карелія. У 1990 році вона повернулась в Україну і з цього часу постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 . Також показали , що заявник не виїжджала за межі України в 1991 році.

Заслухавши пояснення учасників справи та показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Теребовлі Теребовлянського району Тернопільської області (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 26 серпня 1967 року).

20 червня 1984 року вона була документована паспортом громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_1 , виданим відділом внутрішніх справ Теребовлянського райвиконкому Тернопільської області.

Згідно із інформацією, зазначеною в паспорті колишнього СРСР, ОСОБА_1 17 серпня 1988 року знята з реєстрації місця проживання в м.Теребовлі у зв"язку із відбуттям на навчання.

Зі змісту атестату про середню освіту № НОМЕР_3 від 27 червня 1984, який виданий директором середньої школи № 1 м.Теребовлі Тернопільської області вбачається, що ОСОБА_1 народилась у м.Теребовлі Тернопільської області, у 1984 році закінчила повний курс даного навчального закладу.

Згідно із актом обстеження матеріально-побутових умов заявника від 06 квітня 2025 року № 02-22/169, затвердженого Теребовлянським міським головою, ОСОБА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 з серпня 1990 року.

Разом з тим рішенням Теребовлянського відділу УДМС у Тернопільській області від 25 березня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено в оформленні і видачі паспорта громадянина України. Підставою відмови зазначено невстановлення належності ОСОБА_1 до громадянства України. При цьому встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , документована паспортом колишнього СРСР взірця 1974 року серії НОМЕР_1 , виданим 20 червня 1984 року виданим відділом внутрішніх справ Теребовлянського райвиконкому Тернопільської області.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 зробила висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24.08.1991, зазначені у пункті 2, - з 13.11.1991 (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) або набрання чинності Законом України № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13.11.1991).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991; постійного проживання на території України за станом на 13.11.1991.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Відповідно до п.п. «а» п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27.03.2001 № 215/2001 (далі за текстом - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 або проживання в Україні за станом на 13.11.1991.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Ураховуючи зазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 522/20494/18, від 05.04.2021 у справі № 523/14707/19, від 19.05.2021 у справі № 496/818/19.

Таким чином встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991 або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991) є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Суд вважає, що заявник надала суду належні та достатні докази постійного та безперервного проживання заявника на території України до та на момент проголошення незалежності України, зокрема з 02 серпня 1967 (з моменту народження, за виключенням періоду навчання) та до теперішнього часу, тобто і станом на 24.08.1991.

Також даний факт підтверджений показаннями свідків ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , наданими у судовому засіданні.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що даний факт знайшов своє підтвердження наданими доказами, такий факт має для заявника юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація права заявника на оформлення набуття громадянства України, та іншого порядку встановлення даного факту немає.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст. 76-80, 89, 258, 259, 263-265, 273, 293, 294, 315-319, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду./

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19 травня 2025 року.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, місцезнаходження: м.Тернопіль, бульвар Шевченка,10, Тернопільська область, .

Суддя Л.С.Ромазан