РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/22839/24

Провадження № 22-ц/4815/505/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Ковриженком Олексієм Олександровичем на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання неправомірним повідомлення державного виконавця Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білик Марини про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язання усунути порушення шляхом відкриття виконавчого провадження,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 , звернулась до суду із скаргою про визнання неправомірним повідомлення державного виконавця Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород- Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Марини Білик про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 24 жовтня 2024 року та зобов`язання суб`єкта оскарження відкрити виконавче провадження.

В обґрунтування скарги покликається на те, що 24 жовтня 2024 року суб`єктом оскарження було прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, а саме - виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області від 01.10.2024 року по справі №569/2691/24. Згідно з повідомленням, як на підставу прийняття останнього суб`єкт оскарження посилається на п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а також зазначає, що причиною повернення виконавчого документа стягувачу також є те, що стягувачем не додано довідку банку про номер розрахункового рахунку, копію паспорта, іпн стягувача, а також свідоцтва про народження дітей.

Вважає, що державний виконавець діяла протиправно, оскільки законодавець передбачив дві підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, перша - якщо виконавчий документ не відповідає вимогам передбаченим ЗУ "Про виконавче провадження" та друга - не подача заяви про примусове виконання.

Зазначає, що вона як стягувач, виконала вимоги закону подала заяву та виконавчий лист до виконання.

Просить суд, визнати неправомірними дії державного виконавця щодо повернення виконавчого листа без прийняття до виконання та зобов`язати відкрити виконавче провадження.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2025 року скарга ОСОБА_2 на дії державного виконавця задоволена частково.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Марини Білик з повернення 24 жовтня 2024 року стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області від 01.10.2024 року № 569/2691/24 виданого для примусового виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01.04.2024 року у справі № 569/2691/24.

Зобов`язано державного виконавця Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород- Дністровському районі Одеської області Південного міжрегонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Марину Білик повторно розглянути заяву ОСОБА_2 щодо примусового виконання виконавчого листа № 569/2691/24, виданого 01 жовтня 2024 року Рівненським міським судом Рівненської області.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про задоволення скарги ОСОБА_2 , оскільки на момент звернення виконавчого листа до виконання рішення суду не набрало законної сили. Крім того позивачка помилково подала виконавчий лист до Татарбунарського відділу ДВС, тому що відповідач проживає у Київській області. Окрім того, місцевим судом залишено поза увагою той факт, що відповідно до приписів частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», щодо обов`язкового повернення виконавчого документу стягувачу у випадку пропущення встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, взагалі відсутні підстави для відкриття провадження з примусового виконання виконавчого листа у цивільній справі.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 подала до Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заяву про виконання виконавчого листа № 569/2691/24, виданого Рівненським міським судом Рівненської області від 01 жовтня 2024 року.( а.с. 9-14)

24 жовтня 2024 року державним виконавцем Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) Білик М. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, яким повернуто виконавчий лист № 569/2691/24, виданого Рівненським міським судом від 01 жовтня 2024 року, на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». ( а.с. 16)

В повідомленні вказано, що під час пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання не додано довідку банку про номер розрахункового рахунку, копію паспорта, іпн стягувача, а також копії свідоцтв про народження дітей, на утримання яких стягнуто аліменти судом.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У пункті 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Разом з цим, частиною четвертою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження визначено, що виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Тобто, виконавець під час здійснення виконавчого провадження наділений повноваженнями самостійно отримати інформацію з метою ідентифікації особи боржника та захисту інтересів стягувача.

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії державного виконавця Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород- Дністровському районі Одеської області Південного міжрегонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Марини Білик з повернення 24 жовтня 2024 року стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області від 01.10.2024 року № 569/2691/24 виданого для примусового виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01.04.2024 року у справі № 569/2691/24 є неправомірними та порушують права стягувача.

Як правильно вказав місцевий суд, покликання представника боржника на той факт, що на момент подачі скарги рішення Рівненського міського суду від 01.04.2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів не набрало законної сили, правового значення для вирішення скарги не має, оскільки з оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 569/2691/24 вбачається, що 01 квітня 2024 року Рівненським міським судом Рівненської області було ухвалено заочне рішення, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення суду за один місяць допущено до негайного виконання, відтак позивач мала право звернутись з виконавчим листом про примусове виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01.04.2024 року в межах стягнення за один місяць, а станом на час розгляду скарги, рішення Рівненського міського суду Рівненської області набрало законної сили 14.01.2025 року.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду щодо доводів представника боржника в тій частині, що стягувачка подала заяву про примусове виконання рішення суду до Татарбунарського відділу державної виконавчої служби, однак відповідач проживає у Київській області. З огляду на те, що з матеріалів цивільної справи № 569/2691/24 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів вбачається, що судом при відкритті провадження було зроблено запит до Управління ДМС України в Рівненській області та отримано відповідь № 5688/1368 від 15.02.2024 року, відповідно до якої останнім відомим місцем реєстрації ОСОБА_1 значиться АДРЕСА_1 , а отже і у виконавчому листі було зазначено саме вказану адресу боржника.

Виходячи з вище наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично були предметом розгляду у суді першої інстанції, оскільки такі доводи були покладені в обґрунтування заперечень щодо скарги, яким була надана належна оцінка. Тому, такі доводи не спростовують висновків місцевого суду і зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника із висновками суду щодо обставин справи.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Ковриженком Олексієм Олександровичем залишити без задоволення, а Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2025 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.