печерський районний суд міста києва
пр. № 2-5461/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2025 р. Печерський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

секретаря Кошелюк Д.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - адвоката Кардашевської Ганни Миколаївни про закриття провадження у цивільній справі №757/11625/25-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», треті особи: Національний банк України, Верховна Рада України, Міністерство соціальної політики України про визнання договору поруки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Т.Г. перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», треті особи: Національний банк України, Верховна Рада України, Міністерство соціальної політики України про визнання договору поруки недійсним.

В рамках розгляду справи представником відповідача було подано заяву про закриття провадження у справі, в обґрунтування якої зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору поруки №149804/89811/328351 від 02 червня 2021 року.

Вказаний договір поруки було укладено для забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Рис України» за Кредитним договором №011/89811/1057310 від 02 червня 2021 року, який було укладено між АТ "Райффайзен Банк " та ТОВ «Рис України».

Тобто, договір поруки укладається між кредитором та поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов`язання за договором, сторонами якого є юридичні особи, а тому між сторонами наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, згідно із наведеними вище приписами ГПК України.

Зважаючи на те, що договір поруки між ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк» було укладено для забезпечення виконання Кредитного договору №011/89811/1057310 від 02 червня 2021 року, укладений між юридичними особами, а тому АТ «Райффайзен Банк» вважає, що даний спір про визнання договору поруки недійсним слід розглядати справу в порядку господарського судочинства, а відтак наявні підстави для закриття провадження у даній справі.

Представник відповідача в судове засідання подала заяву про проведення судового засідання без фіксування технічними засобами.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку про розгляд даного питання без фіксування технічними засобами та у відсутність не з`явившихся осіб.

Згідно ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобами не здійснювалось.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Проте, разом із предметним критерієм для визначення юрисдикції має враховуватися також суб`єктний критерій.

Згідно із частиною другою статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом частин першої, другої та третьої статті 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва-підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір - господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Так, відповідно до п. 1, п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства); по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа).

Отже, за загальним правилом критеріями належності справи до господарського судочинства є в сукупності суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин.

У постанові від 13.10.2020 у справі №640/22013/18 Велика Пала Верховного Суду дійшла висновку, що з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, для розгляду спорів щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, а також щодо майна, яке є предметом такого забезпечення, якщо сторонами основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчовчого засіданння, суд постановляє ухвалу закриття провадження у справі.

Таким чином, суд дослідивши клопотання представника відповідача прийшов до висновку, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки стосуються правочину, вчиненого між юридичними особами, так як договір поруки між ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк» було укладено для забезпечення виконання Кредитного договору №011/89811/1057310 від 02 червня 2021 року, укладеного між юридичними особами.

Відтак, клопотання представника відповідача є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-19, 200, 255, 256, 351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Закрити провадження у цивільній справі №757/11625/25-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», треті особи: Національний банк України, Верховна Рада України, Міністерство соціальної політики України про визнання договору поруки недійсним.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 08.05.2025.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА