Номер провадження 2/754/568/25
РІШЕННЯ

Іменем України

30 квітня 2025 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Зотько Т.А.

за участю секретаря судового засідання Юхименко А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі, в особі свого представника - адвоката Кебкала О.М., звернулись до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої відкрилась спадщина. Першою київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу №659-2023. Позивачки звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, до якої увійшла квартира АДРЕСА_1 , як належала на праві власності померлій. Постановами від 17.04.2024 року позивачкам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавиці на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала померлій, а саме свідоцтва про право власності на житло, а відтак позивачки звернулись до суду із вище вказаним позовом, згідно вимог якого просили визнати за кожною з них право власності на частку квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 27.08.2024 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні.

Одночасно судом було витребувано від Першої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14.10.2024 на адресу суду надійшли витребувані матеріали спадкової справи.

Відповідно до ухвали від 28.11.2024 було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 27.02.2025 на підставі клопотання представника позивачок - адвоката Кебкала О.М. було витребувано від Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації належним чином посвідчену копію розпорядження органу приватизації Деснянського (Ватутінського) району м. Києва від 05.05.1997 року № 1444 та від Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» належним чином посвідчену копію Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної Ради м. Києва 05.05.1997 року (розпорядження № 1444) ОСОБА_3 , зареєстрованого в Комунальному підприємстві Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 15.05.1997 року, за реєстровим № 4827.

07.03.2025, 19.03.2025 та 26.03.2025 на адресу суду надійшла витребувана судом інформація.

Позивачки у судове засідання не прибули, про дату і час розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Представник позивачок - адвокат Кебкал О.М. подав суду письмову заяву з проханням здійснювати розгляд справи у їх відсутності

Представник Київської міської ради у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлені належним чином, у ході розгляду справи подали відзив на позовну заяву, відповідно до якого просили проводити розгляд справи у відсутність представника та ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи: Першої київської державної нотаріальної контори у судове засідання не прибув, на адресу суду направили витребувані ухвалою суду копії матеріалів спадкової справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про можливість проведення розгляду справі за відсутності не з`явившихся учасників на підставі наявних доказів.

Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 є донькою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11).

Згідно із копією свідоцтва про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження прізвища, 24.04.1999 року позивачка ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила своє дівоче прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с.75).

Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було розірвано, присвоєно дошлюбне прізвище дружині « ОСОБА_5 » (а.с.76).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 83 років (а/з№ 23967 ), після смерті якого відкрилась спадщина на все належне їй майно (а.с.12).

Згідно із інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації від 06.06.2023 № 16993 виданою на замовлення Першої київської державної нотаріальної контори, вбачається, що згідно з даними реєстрових книг Бюро, кв. АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за: ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради 05.05.1997 (розпорядження № 1444, та зареєстрованого в Бюро 15.05.1997 за реєстровим № 4827.

Як вбачається з наданої на вимогу суду Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» копії Свідоцтва про право власності на житло від 05.05.1997 року, ОСОБА_3 дійсно належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 . Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 05.05.1997 року №1444.

З матеріалів спадкової справи убачається, що 27.07.2012 ОСОБА_3 було складено заповіт, відповідно до якого все майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті на що за законом вона матиме право, заповіла ОСОБА_7 та ОСОБА_2 в рівних долях кожній (а.с.72 зворотна сторона).

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема, визнання права.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ч.1, ч.3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У відповідності до вимог ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

23.05.2023 Першою київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу №659/2023.

23.05.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ..

Як вбачається з постанов від 17.04.2024 року державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори відмовила позивачкам у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом з причини відсутності документів, що підтверджують право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала померлій ОСОБА_3 , а саме свідоцтва про право власності на житло.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до п. 23 Постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз`яснено у п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, суд дійшов висновку, про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожною на частку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.41, 129 Конституції України, ст.ст..12, 13, 76, 77, 81, 89, 263, 264, 352, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат», ст.ст.15, 16, 316, 321,328, 392, 1216 - 1218, 1223, 1296, 1297,1298 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дані позивачів: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Дані відповідача: Київська міська рада, Код , місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, 36.

Дані третьої особи: Перша київська державна нотаріальна контора, , місцезнаходження: м. Київ, просп. Берестейський, 11

Повний текст рішення суду виготовлено 19.05.2025.

Суддя: Т.А.Зотько