ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/173/24 Номер провадження 22-ц/814/203/25Головуючий у 1-й інстанції Кравець С.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2024 року у складі судді Кравець С. В.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу.

Позов мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , з яким укладений договір розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 за № 2498 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1384/278269.

З 01 січня 2020 року розділено оплату за природний газ на оплату за газ, як товар, та оплату за послугу з його розподілу.

АТ «Полтавагаз» виконує належним чином умови договору розподілу природного газу, в той час як відповідач ухиляється від оплати наданих послуг, внаслідок чого станом на 20.02.2024 утворилась заборгованість на суму 4 907,08 грн, яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2024 року позов АT «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АT «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за період з 01.04.2023 по 29.02.2024 в розмірі 4 907,08 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн компенсовано АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» за рахунок Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову АT «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз».

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що він не звертався до Оператора ГРС про надання йому послуги, а Типовий договір був нав`язаний йому шляхом незаконного від`єднання його помешкання від газотранспортної системи, яка не належить і не може бути здана в оренду або користування приватній особі АТ «Полтавагаз». Тому вважає, що укладення типового договору між ним та Оператором ГРС є шахрайством з боку товариства, не обслуговування мереж газопостачання, а насамперед вимагання коштів з народу України за фіктивну послугу розподілу природного газу.

Вважає, що судом не були досліджені та враховані його доводи, проявлено однобічний та формалізований підхід до розгляду справи, а також зацікавленість у позитивному вирішення справи для позивача.

Вказує, що судом було невірно встановлені факти та відповідні їм правовідносини, а саме про те, що сам по собі факт того, що він є споживачем природного газу, за який він здійснював оплату, не свідчить про існування між сторонами договірних правовідносин, а наявність номеру особового рахунку, який присвоєно відповідно до договору також не означає згоду народу України на їх добровільне обкрадання, вимогу платити за те, що і так належить громадянам України.

Зазначає, що судом не враховано, що надані позивачем розрахунок заборгованості та довідки не є належними доказами, оскільки складені з порушенням правил оформлення первинних документів.

Наголошує на невідповідності нормам Конституції України нормативно-правових актів НКРЕКП, КМУ, Президента України і Закону «Про НКРЕКП», які порушують права громадян на достатній рівень життя та достатності рівня доходу родини для оплати житлово-комунальних послуг та інших життєвих потреб.

Звертає увагу на заборону здійснення будь-яких дій щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості та заборону нараховувати неустойку, інфляційних нарахувань, 3% річних за несвоєчасне внесення населенням плати за ЖКП до припинення та скасування воєнного стану в Україні, а також в період дії карантину.

Також посилається на ненадання позивачем доказів про надання йому пропозиції укласти договір розподілу природного газу на умовах типового договору та заяву-приєднання до умов такого договору, оскільки договором від 10.02.2009 про надання населенню послуг газопостачання не передбачено оплату за послуги з розподілу природного газу, а також ненадання ліцензії на здійснення позивачем діяльності з розподілу природного газу, доказів наявності у позивача на законних підставах газопроводів на території с. Селещина та затвердження постанови НКРЕКП про затвердження тарифу на розподіл природного газу.

На думку апелянта типовий договір є рекомендованим, а не обов`язковим, а тому умови такого договору мають узгоджуватися всіма сторонами договору і він вважається укладеним тоді, коли між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Крім того, відносини між ним та позивачем виникли раніше, коли АТ «Полтавагаз» було державним підприємством і відносини регулювалися іншими відповідними актами законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Полтавагаз» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

За правилами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що АT «Полтавагаз» є оператором газорозподільної системи та на підставі ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (постанова № 778 від 15.06.2017 «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу AT «Полтавагаз»із змінами, внесеними постановами НКРЕКП від 04.06.2019 № 941, від 25.07.2019 № 1564, від 16.12.2020 № 2512, від 03.04.2024 № 630), здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу в межах території, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», відповідно до додатка, у тому числі Полтавського району Полтавської області, до якого віднесено село Селещина.

Відповідач ОСОБА_1 є суб`єктом ринку природного газу - побутовим споживачем, персональний ЕІС-код 56ХМ26D165224285, та отримує послуги з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 .

10 листопада 2022 року ОСОБА_1 підписав Заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) за вказаною адресою, яка містить персоніфіковані дані споживача за договором (а. с. 9).

З даних картки споживача ОСОБА_1 вбачається, що він споживав природний газ у період з квітня 2023 року по лютий 2024 року, проте зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості отриманих послуг не виконував, у зв`язку з чим, станом на 20.02.2024 сума заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу становить 4 907,08 грн. Вказане підтверджується також розрахунком заборгованості (а. с. 13, 15).

28.12.2023 за № 1617 на адресу ОСОБА_1 направлено претензію про сплату боргу за підписом начальника Машівської ДЕГС Тертичного В. С., яка згідно рекомендованого листа отримана ОСОБА_1 03.01.2024, проте заборгованість останнім не погашена (а. с. 19, 20).

Задовольняючи позовні вимоги АТ «ОГС «Полтавагаз», суд першої інстанції обґрунтовано виходив із встановлення факту споживання природного газу, а отже, користування послугами його розподілу, одночасно з невиконанням споживачем обов`язку по оплаті їх вартості, а відтак визнав доведеними та обґрунтованими вимоги щодо стягнення заборгованості за розподіл природного газу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

Кодекс газорозподільних систем, який затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2494, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за № 1379/27824 (далі - Кодекс ГРС), визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем,зокрема умови забезпечення: 1) надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу до/від суміжних суб`єктів ринку природного газу відповідної якості; 2) комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу; 3) доступу замовників до газорозподільної системи для приєднання до неї їх об`єктів будівництва або існуючих об`єктів (умови технічного доступу); 4) доступу суб`єктів ринку природного газу до газорозподільної системи для фактичної передачі (розподілу/споживання) належного їм природного газу до/з газорозподільної системи (умови комерційного доступу); 5) механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб`єктами ринку природного газу.

Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРС визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.

Побутовий споживач - це фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VІ Кодексу ГРС доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, в порядку, визначеному цим розділом.

За змістом пунктів 1, 3 глави 3 розділу VІ Кодексу ГРС договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності).

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову АТ «ОГС «Полтавагаз», у віданні якого знаходиться ГРМ, до якої в установленому законодавством порядку підключений об`єкт побутового споживача ОСОБА_1 у житловому будинку АДРЕСА_1 із присвоєнням йому персонального ЕІС-коду, як суб`єкта ринку природного газу, суд першої інстанції обґрунтованого виходив з факту приєднання відповідача за позовом до Типового договору розподілу природного газу, що документально підтверджується щомісячним споживанням різних об`ємів природного газу по особовому рахунку за адресою споживача та вбачається з розрахунку місячної вартості послуги розподілу природного газу.

Доводи апелянта, що підписання ним заяви-приєднання від 10.11.2022 є фактично примушуванням та шахрайськими діями позивача, що свідчить про відсутність договірних відносин, які зобов`язують оплачувати послуги з розподілу природного газу, між сторонами, є безпідставними та на висновки суду першої інстанції не впливають, оскільки споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, від якого Верховний Суд не відступав та неодноразово підтверджував, зокрема, у постановах від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц (провадження № 61-20523св19), від 14 вересня 2022 року у справі № 717/341/21 (провадження № 61-20726св21), від 10 жовтня 2023 року у справі № 339/221/20 (провадження № 61-5287св22).

Встановлено та не спростовується доводами апеляційної скарги, що письмову заяву до АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про припинення розподілу природного газу на його об`єкт по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не подавав та від використання природного газу не відмовлявся, а відтак оператор газорозподільної системи забезпечував та забезпечує відповідача цілодобовим доступом до газорозподільної системи для можливості відбору природного газу, тобто надає відповідні послуги із розподілу природного газу.

Факт споживання природного газу за вказаною адресою ОСОБА_1 не заперечував, а тому зобов`язаний оплатити фактично отримані житлово-комунальні послуги з розподілу природного газу ГРМ, що належать позивачу.

Розрахунок заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг з розподілу природного газу проведено згідно вимог Кодексу ГРС та тарифів, встановлених на послуги розподілу природного газу для АТ «ОГС «Полтавагаз» у відповідні періоди, та об`ємів споживання природного газу відповідачем.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із наданням АТ «ОГС «Полтавагаз» житлово-комунальних послуг у межах ліцензійної господарської діяльності, які були одержані, але не оплачені споживачем послуг ОСОБА_1 , у зв`язку з чим у позивача виникло право на стягнення заборгованості у судовому порядку.

Порушень позивачем вимог законів та нормативно-правових актів України, а також здійснення діяльності без відповідної ліцензії по справі не встановлено та відповідно доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли підтвердження, оскільки дії оператора газорозподільчої системи АТ «Полтавагаз» щодо нарахування заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу відповідають нормам чинного законодавства України.

Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права, відповідно до встановлених фактичних обставин справи.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна