№ 208/8509/24
№ 2/207/548/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Кам`янське .

Південний районний суд міста Кам`янського у складі головуючого судді Скиби С.А. , при секретареві Куцевол Л.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське справу № 208/8509/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2024 року ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду з позовною заявою , у якій просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 37666 гривень 63 копійки , з яких : заборгованість у розмірі 24724 гривні 00 копійок , інфляційні втрати у розмірі 10714 гривень 67 копійок , 3% річних у розмірі 2227 гривень 96 копійок , оскільки 29 березня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту № 750292 , який було укладено у електронній формі , згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000 гривень 00 копійок , строком на 27 днів . 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу № 1 , згідно якого відбулося відступлення права вимоги , у тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № 750292 від 29 березня 2019 року . 25 липня 2024 року загальними зборами учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийнято рішення про зміну назви на ТОВ «ВІН ФІНАНС» . Таким чином , ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло права кредитора стосовно відповідача . Відповідач отримав кошти , але своїх зобов`язань за кредитними договорами у повному обсязі не виконав .

Представник позивача ТОВ «ВІН ФІНАНС» у судове засідання не явився , про день та час розгляду справи повідомлений належним чином , причину неявки суду не повідомив .

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не явився , письмово просив розглядати справу без його участі . У відзиві на позовну заяву заявлений позов не визнав і зазначив , що кредитний договір електронним підписом не підписував , примірник оригіналу кредитного договору підписаного первісним кредитором не отримував . Жодний документ , який надано позивачем та долучений до матеріалів справи ним особисто не підписаний . Позивачем не доведено факт укладання кредитного договору саме з ним . Надана позивачем копія Договору не містить його підпису . Крім того , суду не надано доказів перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника (рахунок , виписка) , не доведено факт розміру заборгованості , не надано доказів ознайомлення його з умовами кредитування . Кредитний договір з додатками , який був наданий позивачем , не було укладено ним ні у якій формі : ні в паперовій , ні в електронній формі . Нарахована позивачем сума заборгованості не відповідає чинному законодавству , і є непропорційно великою сумою . Іншого належного розрахунку , який би узгоджувався з матеріалами справи , умовами договору , позивач не надав , тому вважає , що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними належними доказами . Документами , які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості , а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості , можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації , оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» , оскільки лише первинні документи , які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій . Проте , позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення , меморіальні ордери , розписки , чеки , тощо) , тому немає підстав вважати , що розмір заборгованості перед позивачем , а також суми відсотків , зазначені у розрахунку є правильними . Ніякого кредитного договору не укладав та кредитні кошти не отримував . У матеріалах справи відсутні докази того , що він і первісний кредитор підписували будь-який кредитний договір . Також , є військовослужбовцем , перебуває на військовій службі з 21 березня 2022 року , тому звільнений від сплати процентів , штрафів і пені за період служби , згідно вимог чинного законодавства , а зокрема згідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» . Просив у задоволені позовних вимог відмовити повністю .

Суд , вивчивши матеріали справи , вважає , що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав .

У судовому засіданні встановлено , що 29 березня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір № 750292 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту ( а.с. 16 18 ) , який було укладено у електронній формі , згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000 гривень 00 копійок , строком на 27 днів . 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу № 1 ( а.с. 20 25 ) , згідно якого відбулося відступлення права вимоги , у тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № 750292 від 29 березня 2019 року ( а.с. 26 28 ) . 25 липня 2024 року загальними зборами учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийнято рішення про зміну назви на ТОВ «ВІН ФІНАНС» . Таким чином , ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло права кредитора стосовно відповідача .

Згідно ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин , що виникають у державі .

Згідно п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод , ратифікованої Україною , Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року , яка згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України , кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом .

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи , поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання . Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України , частина перша статті 16 ЦК України) .

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України 2003 року правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі . Сторони мають право обирати форму правочину , якщо інше не встановлено законом .

Згідно ст. 207 ЦК України 2003 року правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі , якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних) , у листах , телеграмах , якими обмінялися сторони . Правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі , якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного , електронного або іншого технічного засобу зв`язку .

Правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі , якщо він підписаний його стороною (сторонами) .

Згідно ст. 6 ЦК України 2003 року сторони є вільними в укладенні договору , виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства , звичаїв ділового обороту , вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України 2003 року) .

Згідно ст. 626 , 628 ЦК України 2003 року договором є домовленість двох або більше сторін , спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків . Зміст договору становлять умови (пункти) , визначені на розсуд сторін і погоджені ними , та умови , які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства .

Частиною першою статті 638 ЦК України 2003 року встановлено , що істотними умовами договору є умови про предмет договору , умови , що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду , а також усі ті умови , щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди .

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі , він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми , навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України 2003 року) .

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України 2003 року передбачає , що договір , укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін , вважається укладеним в письмовій формі .

Відповідно до висновків , викладених у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 , від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19 , будь-який вид договору , який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму . Договір , укладений в електронній формі , є таким , що укладений у письмовому вигляді (ст. 205 , 207 ЦК України 2003 року) .

Статтею 530 ЦК України 2003 року передбачено , що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) .

Згідно ст. 536 ЦК України 2003 року за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти . Розмір процентів може встановлюватися договором .

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України 2003 року порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов , визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) .

Згідно ст. 1050 ЦК України 2003 року якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики , він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу .

Згідно ст. 625 ЦК України 2003 року боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання . Боржник , який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом .

Згідно ст. 512 , 514 ЦК України 2003 року кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) . До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах , що існували на момент переходу цих прав , якщо інше не встановлено договором або законом .

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору . Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором .

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника , якщо інше не передбачено законом або договором .

Згідно ч. 2 ст. 517 ЦК України 2003 року боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні .

Боржник , який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі , чи який вважає , що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту , не позбавляється обов`язку погашення заборгованості , а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним . Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено .

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України 2003 року за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб) , а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) .

Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України 2003 року предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги , строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги , яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) .

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено , що кожна сторона повинна довести обставини , які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом.

У ст. 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства , однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості .

Згідно ст. 11 ЦК України 2003 року цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб , що передбачені актами цивільного законодавства , а також із дій осіб , що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки . Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків , зокрема , є : договори та інші правочини .

Згідно ст. 256 ЦК України 2003 року позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу .

Згідно ст. 267 ЦК України 2003 року особа , яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності , не має права вимагати повернення виконаного , навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності . Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності . Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленою до винесення ним рішення . Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові .

Відповідачем ОСОБА_1 подано заяву , у якій просить застосувати позовну давність до спірних правовідносин , тобто до винесення рішення суду .

Згідно ст. 257 ЦК України 2003 року загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки .

Згідно ст. 258 ЦК України 2003 року позовна давність в один рік застосовується , зокрема , до вимог про стягнення неустойки ( штрафу , пені ) .

Згідно ст. 261 ЦК України 2003 року перебіг позовної давності починається від дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила .

Таким чином , початок перебігу позовної пов`язується не стільки зі строком дії ( припинення дії ) договору , як з певними моментами ( фактами ) , які свідчать про порушення прав особи . Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов , тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд .

Згідно ст. 264 ЦК України 2003 року перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії , що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку . Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників , а також якщо предметом позову є лише частина вимоги , право на яку має позивач . Після переривання перебіг позовної давності починається заново .

Судом не встановлено , переривання перебігу позовної давності за даними правовідносинами , оскільки відповідачем не вчинено особою дій , що свідчить про визнання ним свого боргу .

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом . Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи . Суд не може збирати докази , що стосуються предмета спору , з власної ініціативи , крім витребування доказів судом у випадку , коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів , а також інших випадків , передбачених цим Кодексом .

Доказами , які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи , оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» .

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» , первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити , якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України : назву документа (форми) ; дату складання ; назву підприємства , від імені якого складено документ ; зміст та обсяг господарської операції , одиницю виміру господарської операції ; посади осіб , відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення ; особистий підпис або інші дані , що дають змогу ідентифікувати особу , яка брала участь у здійсненні господарської операції .

Таким чином , з наведених норм законодавства вбачається , що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» .

Аналогічні за змістом висновки , викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц , провадження № 61-4685св19 .

Згідно пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку , бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України , затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 року №75 , виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту .

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку , що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором .

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц .

При цьому , у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні , останній повинен передати новому кредиторові документи , які засвідчують права , що передаються , та інформацію , яка є важливою для їх здійснення , в тому числі і первинні документи , що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником , тобто факт надання коштів у кредит .

Як вбачається з матеріалів справи , позивачем ТОВ «ВІН ФІНАНС» не було надано жодного первинного документу , який би засвідчив , що банком були перераховані грошові кошти відповідачу у розмірах , що передбачений кредитним договором , а відповідач ці кошти отримав .

Наявні у матеріалах справи розрахунки заборгованості містять інформацію про те , що розмір заборгованості за Договором № 750292 від 29 березня 2019 року становить 24724 гривні 00 копійок , з яких :

- сума основного боргу за кредитом у розмірі 7000 гривень 00 копійок,

- проценти у розмірі 3402 гривні 00 копійок ,

- прострочені проценти у розмірі 10962 гривні 00 копійок ,

- інші штрафи у розмірі 3360 гривень 00 копійок ( а.с. 30 36 , 38 ) .

Тобто , вказані розрахунки заборгованості містять лише суму заборгованості (незмінну) за період відступлення права вимоги та не містять відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кредитного договору , які б дозволили суду перевірити , чи передавалися в дійсності кошти позичальнику у кредит , та правильність нарахування відсотків за користування кредитними коштами (розмір відсотків та період їх нарахування , суми внесені боржником в рахунок виконання кредитних зобов`язань) .

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи , та інших обставин , які мають значення для вирішення справи . Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими , речовими і електронними доказами ; 2) висновками експертів ; 3) показаннями свідків .

Згідно ч. 1 , 2 , 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини , що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень .

Згідно ч. 1 , 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази , які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи , які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин , що мають значення для справи , суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання .

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному , повному , об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів . Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили . Суд оцінює належність , допустимість , достовірність кожного доказу окремо , а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому , так і кожному доказу (групі однотипних доказів) , який міститься у справі , мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України) .

Верховний Суд України , в ході касаційного перегляду судових рішень , неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав , що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи . Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони .

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину , про яку сторона стверджує .

Така обставина підлягає доказуванню таким чином , аби задовольнити , як правило , стандарт переваги більш вагомих доказів , тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним , ніж протилежний .

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17 , від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 , від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18 , від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 .

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини , який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» зазначив , що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt») . Натомість , у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту ; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей» . … Суд повинен вирішити , чи являється вірогідність того , що на підставі наданих доказів , а також правдивості тверджень заявника , вимога цього заявника заслуговує довіри» .

Таким чином , суд дійшов висновку , що наявні в матеріалах справи докази не відповідають нормам процесуального права та не підтверджують , що кредитором були перераховані грошові кошти відповідачу у розмірі , що передбачений кредитним договором , а відповідач ці кошти отримав .

Згідно довідки № 1890 від 29 грудня 2023 року , виданої військовою частиною НОМЕР_1 вбачається , що , сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 з 21 березня 2022 року .

Згідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям , які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації , на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову , а також їх дружинам (чоловікам) , а також іншим військовослужбовцям , під час дії особливого періоду , які брали або беруть участь у захисті незалежності , суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції , забезпеченні її проведення , перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення , у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони , відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях , забезпеченні їх здійснення , перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів , у заходах , необхідних для забезпечення оборони України , захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України , їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції , пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами , установами і організаціями усіх форм власності , у тому числі банками , та фізичними особами , а також проценти за користування кредитом не нараховуються , крім кредитних договорів щодо придбання майна , яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку , квартири , майбутнього об`єкта нерухомості , об`єкта незавершеного житлового будівництва , майнових прав на них) , та/або автомобіля .

У позовній заяві представник ТОВ «ВІН ФІНАНС» клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв .

Будучи обізнаним про те , що відповідач заперечує проти позову та не визнає суму боргу , позивач не надав доказів на підтвердження позовних вимог , тобто , скористався своїми правами , передбаченим ЦПК України , на власний розсуд .

Отже , позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами , а тому несе ризик настання наслідків , пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій .

Враховуючи викладене , аналізуючи зібрані по справі докази відповідно до наведених правових норм , суд дійшов до висновку , що позивачем не доведено належними та допустимими доказами , що відповідач дійсно отримав у ТОВ «Авентус Україна» кредитні кошти , а також наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором № 750292 від 29 березня 2019 року у розмірі 37666 гривень 63 копійки , з яких : заборгованість у розмірі 24724 гривні 00 копійок , інфляційні втрати у розмірі 10714 гривень 67 копійок , 3% річних у розмірі 2227 гривень 96 копійок , у зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають .

При розподілі судових витрат суд враховує , що у задоволенні позову відмовлено , тому судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача .

Керуючись ст. 256 - 258 , 261 , 267 , 525 , 526 , 530 , 628 , 638 , 1046 1050 , 1054 ЦК України 2003 року , ст. 10 , 19 , 81 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» , місцезнаходження : м. Київ , вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського , 8 , ідентифікаційний код юридичної особи : 38750239 , до ОСОБА_1 , місце проживання : АДРЕСА_2 , номер облікової картки платника податків : НОМЕР_2 , про стягнення заборгованості відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя С.А. Скиба