ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/896/25 Головуючий в І інстанції: Кузьміна О.І.
Номер провадження: 22-ц/819/486/25 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Склярської І.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мартинюк Юлії Сергіївни, діючої від імені ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Кузьміної О.І., дата складення повного тексту рішення не зазначено, у справі за позовом адвоката Присяжного Віталія Анатолійовича, який діє від імені ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

20 січня 2025 року адвокат Присяжний Віталій Анатолійович, який діє від імені ОСОБА_1 ,звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, щомісяця, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 20.01.2025, та до досягнення дитиною повноліття. Також просив судові витрати покласти на відповідача.

Позов обґрунтований наступним.

З 23.05.2018 року по 16.09.2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сімейне життя між сторонами не склалося. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16.09.2021 року у цивільній справі № 766/10148/21 шлюб між сторонами було розірвано.

За погодженням сторін неповнолітній син ОСОБА_4 залишився проживати зі своєю матір`ю (позивачкою), і по сьогоднішній день перебуває на її утриманні, що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання дитини (оригінал довідки знаходиться у позивачки).

Відповідач з моменту припинення шлюбних відносин проживає окремо, матеріальну допомогу на утримання дитини належним чином не надає, при цьому, є здоровою та працездатною людиною та має регулярний дохід. Вже тривалий час відповідач працює моряком на вантажних судах, перебуває в тривалих міжнародних рейсах. Про добровільну сплату аліментів з ним домовитися не вдалося. Інших дітей, окрім вказаної спільної дитини, відповідач не має.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.02.2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідача надав пояснення, в яких зазначив, що відповідач після розірвання шлюбу з позивачкою приймав участь у вихованні сина та переказував кошти на утримання неповнолітнього сина.

Суд розглянув справу за відсутності учасників справи.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 квітня 2025 року позов було задоволено, суд ухвалив:

--- стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.01.2025 року і до досягнення дитиною повноліття;

--- рішення в частині стягнення суми платежу аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню;

--- стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень статей 3, 27 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, статей 180, 182, 191 СК України.

Також суд виходив з того, що неповнолітня дитина проживає та перебуває на повному утриманні матері, враховував відсутність доказів наявності на утриманні відповідача інших дітей, наявності підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину.

Також суд виходив з відсутності доказів, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі.

На вказане судове рішення представником відповідача подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про його скасування й ухвалення нового рішення про відмову в позові. При цьому скаржник послався на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, вказав, що суд не прийняв до уваги того, що не відповідають дійсності твердження позивачки про те, що за погодженням сторін неповнолітній син ОСОБА_4 залишився проживати зі своєю матір`ю (позивачкою), і по сьогоднішній день перебуває на її утриманні, а відповідач з моменту припинення шлюбних відносин проживає окремо, матеріальну допомогу на утримання дитини належним чином не надає. Адже, вказав, позивачка умисно приховала від суду факт того, що спір з відповідачем відсутній та те, що відповідач утримує належним чином дитину та добровільно сплачує аліменти.

Також зазначив, що суд не врахував того, що позивачкою не доведено належними доказами того факту, що відповідач не утримує дитину, проживає окремо і що дитина перебуває виключно на утриманні позивачки. При цьому вказав, що суд не дослідив всі надані позивачкою докази та не врахував надані відповідачем та його представником докази своїх тверджень.

Також вказав, що суд не звернув увагу на те, що після розірвання шлюбу, оскільки у зв`язку з роботою відповідач часто був у від`їздах, дитина залишалася у період відряджень батька проживати з матір`ю, а відповідач запропонував позивачці свою допомогу допомагати у всьому сину та їй, поки позивачка не отримає постійну стабільну роботу. Після працевлаштування позивачки, з 01.12.2021 року, остання почала частіше залишати сина з батьками відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Таким чином, вихованням ОСОБА_4 займалися переважно бабуся з дідусем. З початку повномасштабного вторгнення на територію України, позивачка разом з сином ОСОБА_4 та родиною відповідача знаходилися в місті Херсон та потрапили під окупацію. В той же самий час, відповідач знаходився на роботі закордоном. Потім відповідачка вивезла сина до ОСОБА_7 , де на той момент знаходився її брат, ОСОБА_8 . Після перетину українського кордону позивачка розірвала з ОСОБА_2 всі зв`язки на півтори місяці, та позбавила можливості відповідача брати участь у вихованні сина.

Також зазначив, що суд не прийняв до уваги того, що після залучення до справи правоохоронних органів Латвії викрилося справжнє місце знаходження позивачки з сином. У зв`язку з цим, 27.08.2022 року відповідач разом зі своєю матір`ю зміг приїхати до Латвії вперше за весь час знаходження сина в Європі. Там він дізнався зі слів сина, що останній часто залишався з чужими людьми. Крім того, під час спілкування з офіційною особою соціальної служби ОСОБА_9 , яка відповідає за Елгавський район, виявилося що позивачка постійно вводила її в оману щодо свого поводження з сином та щодо участі батька дитини у піклуванні ним. Тобто, замість того, щоб бути з сином та піклуватися про нього, ОСОБА_10 налаштовувала лише своє особисте життя та розширювала мережу чуток про відповідача.

Також вказав, що суд не врахував того, що відповідачка відмовилась від підписання проекту угоди щодо дитини, що, не зважаючи на це, відповідач сумлінно сплачував та продовжує сплачувати щомісяця на розрахунковий рахунок свої колишньої дружини аліменти на сина ОСОБА_4 , що підтверджується платіжними дорученнями.

Також зазначив, що поза увагою суду залишилось і те, що з травня 2024 року по 19.01.2025 року син сторін ОСОБА_4 проживав переважно з батьком або з бабусею, при цьому мати, ОСОБА_1 , майже не цікавилася справами сина. Також, з вересня 2024 року по березень 2025 року син ОСОБА_4 займався з репетитором для підготовки до школи, за заняття з яким розраховувався безпосередньо відповідач через бабусю сина, ОСОБА_11 (матір позивачки), що підтверджується квитанціями (копії додаються).

Також вказав, що суд не прийняв до уваги те, що крім подання позову про стягнення аліментів, позивачка без його дозволу вивезла сина ОСОБА_4 з ОСОБА_7 , про що він дізнався 19.03.2025 року. Більш того, 21.03.2025 року від позивачки надійшло повідомлення, що вони з сином їдуть до Бухареста (Румунія), пізніше можуть поїхати до Болгарії (скрін повідомлення додається). А вже 22.03.2025 року ОСОБА_1 написала відповідачу, що заблокує в телефоні його та всю його родину, скаже ОСОБА_4 , що батько його покинув, а телефон заховає (скрін повідомлення додається). З тих самих пір, відповідач не може зв`язатися з сином. Зі слів матері відповідача, позивачка зателефонувала їй 29.03.2025 року та поставила умову для можливого спілкування ОСОБА_2 з сином, і це сплата щомісяця грошової суми у розмірі 500 євро. Наразі здійснюються усі можливі дії щодо виявлення місця знаходження ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 для подальшого повернення дитини в місце його останнього проживання на території Латвії.

Підсумовуючи свої доводи, скаржник зазначив, що:

--- відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, а навпаки використовує сина в якості інструмента для маніпуляції відповідачем та витребуванням грошових коштів;

--- відповідач не ухиляється від виконання своїх обов`язків, піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: сплачує за дитячий садок, оплачує заняття з репетитором; намагається спілкуватися з Демидом в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; намагається возити ОСОБА_4 в подорожі задля його культурного збагачення;

--- позивачкою при поданні позовної заяви не зазначаються з підтвердженням, які саме витрати вона несе щомісячно на виховання їх спільної з відповідачем дитини;

--- при поданні позовної заяви про стягнення аліментів саме на позивача покладається тягар доведення обґрунтованості розміру затребуваних аліментів;

--- також позивачкою не підтверджено жодним доказом, що суми грошових коштів, яку надсилає відповідач кожен місяць, не вистачає для нормального утримання шестирічної дитини. Крім того, всі додаткові витрати несе на собі батько;

--- щомісячні грошові суми, що надсилаються відповідачем для утримання неповнолітнього сина значно більше прожиткового мінімуму, розмір якого встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та становить для дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривень;

--- з огляду на все вище зазначене, вказана позовна заява не є обґрунтованою та не підлягає задоволенню, а рішення суду у справі підлягає скасуванню.

У своєму відзиві адвокат Присяжний Віталій Анатолійович, який діє від імені позивачки ОСОБА_1 , просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

При цьому вказав, що посилання представника відповідача на відсутність спору не відповідає обставинам справи, адже звернення позивачки до суду з вказаним позовом свідчить про існування спірних правовідносин та відсутність домовленості сторін щодо способу виконання відповідачем обов`язку утримувати дитину. Зазначив, що всупереч своїм твердженням про відсутність спору в апеляційній скарзі адвокат Мартинюк Ю.С. сама вказує на те, що позивачка не погодилася на запропонований відповідачем розмір аліментів та не підписала угоду, а пропозиції позивачки з цього питання були для нього не прийнятними. Тобто, сторони не дійшли згоди щодо розміру аліментів та порядку їх сплати. Тобто, вказане спростовує доводи представника відповідача про відсутність спору.

Такж зазначив, що посилання представника відповідача на добровільну сплату відповідачем аліментів на утримання дитини, як підставу для скасування судового рішення, також не заслуговують на увагу, адже надані ним до суду відомості про перерахування певних сум грошових коштів на ім`я інших осіб, а не позивачки, жодним чином не стосуються аліментів. При цьому, сплачені безпосередньо позивачці грошові кошти є поодинокими, не періодичними та абсолютно недостатніми для належного утримання дитини. При цьому, вказав, слід зазначити, що позивачка не пред`являє вимоги про стягнення аліментів з відповідача за минулий період.

Також вказав, що через відсутність належної матеріальної допомоги від відповідача позивачка на сьогоднішній день вимушена самостійно нести всі витрати на утримання дитини, що ставить її у скрутне матеріальне положення. Вимушене перебування її з дитиною за межами України через збройну агресію та отримання нею незначних доходів у іншій країні ще більш ускладнює ситуацію, у зв`язку з чим позивачка потребує реальної та достатньої матеріальної допомоги від відповідача для утримання дитини. У свою чергу, зазначив, відповідач зобов`язаний та має можливість надавати таку допомогу, так як вже тривалий час працює на вантажних морських суднах, перебуває в тривалих міжнародних рейсах, має значний та постійний дохід. Однак, обов`язку щодо надання стабільної (щомісячної) матеріальної допомоги на утримання дитини (сплати аліментів) свідомо уникає.

Також зазначив, що будь-які претензії відповідача щодо зміни місця проживання (перебування) позивачки разом з дитиною під час збройної агресії російської федерації проти України є безпідставними, а вирішення питання щодо місця проживання дитини не є предметом спору у даній справі.

Також, не є предметом спору у даній справі вирішення питання щодо участі батька у вихованні дитини. Позивачка не заперечує та не перешкоджає відповідачу брати участь у виховані сина. Однак, вона з дитиною не буде проживати в Латвії, як того хоче відповідач, оскільки там відсутні належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини. Інших умов для дитини відповідач не забезпечив, хоча мав таку можливість. Крім того, через холодний та вологий клімат в Латвії, дитина, яка звикла до більш помірного та теплого клімату, стала дуже часто хворіти. Вказані обставини стали причиною переїзду позивачки з дитиною до Болгарії. В подальшому, як тільки будуть припинені бойові дії на території України, позивачка має намір повернутися у м. Херсон. Тобто, виїзд позивачки з дитиною за межі України є вимушеним через збройну агресію сусідньої держави та має тимчасовий характер в цілях безпеки дитини та власної безпеки.

Крім того, вказав, що звернення відповідача до державних органів у Латвії з викладених ним обставин не матимуть жодних юридичних наслідків, так як позивачка з дитиною не є громадянами даної держави, не мають постійного місця проживання в даній країні, не проживають та не будуть проживати на її території.

Вважає, що ухвалене судом рішення у даній справі про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), відповідає інтересам дитини, забезпечить її гармонійний розвиток, та не порушуватиме права кожного з сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скаргазадоволенню не підлягає з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

З 23.05.2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16.09.2021 року у цивільній справі № 766/10148/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 19.10.2021 року. Воно оприлюднено в ЄДРСР.

Вказаним рішенням встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.05.2018 року. Від даного шлюбу сторони по справі мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені. Подружнє життя сторін не склалося через втрату почуття кохання та взаємоповаги, різні погляди на життя.

Відповідно до Свідоцтва про народження, виданого 23.04.2018 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, сторони є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідок місця реєстрації позивачка ОСОБА_1 та неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 .

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями ст.181 СК України:

--- способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1);

--- за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч.2);

--- за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3).

Згідно з ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 вказаної статті зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

За ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

Відповідно до ст.ст.183 та 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" у 2025 році установлений прожитковий мінімум:

--- для дітей віком до 6 років 2563 гривні;

--- для дітей віком від 6 до 18 років в розмірі 3196 гривень.

Суд першої інстанції, дослідивши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам по справі, прийшов до вірного висновку про задоволення позову, оскільки стягнення аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) батька дитини відповідає положенням ч.1 ст.182 СК України та узгоджується з положенням ч.2 вказаної статті, згідно якої розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд обґрунтовано врахував те, що неповнолітня дитина сторін проживає та перебуває на повному утриманні матері і що у відповідача відсутні інші діти. Також суд підставно взяв до уваги відсутність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину та відсутність доказів, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі (1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу)).

А тому рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами і висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на неврахування судом того, що позивачкою не доведено того факту, що відповідач не утримує дитину, проживає окремо і що дитина перебуває виключно на утриманні позивачки. При цьому скаржник вказав, що спір з відповідачем відсутній і що відповідач утримує належним чином дитину та добровільно сплачує аліменти, не ухиляється від виконання своїх обов`язків, піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя.

При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що обов`язок сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини є беззаперечним, а у цій справі відповідачем по суті не заперечується те, що неповнолітня дитина проживає разом зі своєю матір`ю. А тому відповідач, як батько дитини, зобов`язаний утримувати дитину, відтак має сплачувати аліменти. І той факт, що він до відповідного судового рішення про стягнення аліментів добровільно надає позивачці певні суми грошових коштів на утримання дитини, не має жодного правового значення для вирішення цієї справи, адже саме від позивачки, з якою проживає спільна дитина, залежить спосіб захисту прав дитини: або шляхом добровільного виконання батьки дитини свого обов`язку (сплати грошових коштів в певному розмірі та в певний проміжок часу за домовленістю між сторонами), або шляхом звернення до суду з позовом про стягнення аліментів й відповідно сплата батьком дитини аліментів на утримання дитини за рішенням суду.

Також підлягають залишенню поза увагою посилання скаржника на те, що мати дитини (позивачка) неналежним чином опікується сином, нерідко покидає його на своїх батьків, створює для відповідача перешкоди у спілкуванні з дитиною. При цьому апеляційний суд враховує те, що погані взаємовідносини між батьками дитини не можуть негативним чином впливати на забезпечення та розвиток дитини. Усі спірні питання, які виникають між батьками дитини, можуть бути вирішені або шляхом домовленостей, або у правовому руслі, у тому числі з залученням відповідних державних органів. Однак, все це не може вплинути на факт того, що аліменти на утримання неповнолітньої дитини мають сплачуватися.

Крім того, підлягають відхиленню й інші доводи апеляційної скарги, оскільки вони не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не містять в собі підстав для його скасування чи зміни.

Висновки суду апеляційної інстанції

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Мартинюк Юлії Сергіївни, діючої від імені ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 квітня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повної постанови 03 червня 2025 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Склярська