ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3140/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Гайової С.Г., позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Брателя О.Г., представника відповідача - адвоката Дроботько О.В., представника третьої особи - Чіжової Т.І., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року адвокат Заведій Владислав Ігорович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем батьківських обов`язків, відсутністю бажання відповідача виховувати дитину, невиконанням ним обов`язку утримувати дитину.

Позивач вказує, що 17 липня 2020 року вона зверталась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнення аліментів на його утримання та додаткових витрат на дитину. В межах цієї справи ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом визначення способів його участі у вихованні за графіком.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року частково задоволено первісний позов, а саме в частині стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових витрат, відмовлено в частині позбавлення відповідача батьківських прав та частково задоволено зустрічний позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі батька у вихованні дитини.

Водночас, після ухвалення цього рішення, ОСОБА_2 не брав участь у вихованні дитини, у школу до сина не приходив, не звертався до виконавчої служби для примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду, не зв`язувався з дитиною.

Позивач зазначає, що дитина не хоче асоціювати себе з батьком, в результаті чого син змінив прізвище на « ОСОБА_3 » та по батькові на « ОСОБА_3 », оскільки вважає своїм справжнім батьком чоловіка, який повністю замінив йому біологічного батька - ОСОБА_6 , першого чоловіка матері, з яким позивач відновила відносини.

Також, як стверджує позивач, відповідач не сплачує в повному обсязі аліменти на утримання дитини у зв`язку з чим виникла значна заборгованість.

З огляду на викладене, вважає, що після винесення рішення у справі № 753/11859/20 відповідач не виправився, як і раніше не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, а тому наявні передумови для позбавлення його батьківських прав.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 жовтня 2024 року справу передано на розгляд судді Якусику О.В.

21 жовтня 2024 року на запит суду у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/20260/24 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03 грудня 2024 року, залучено до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації.

26 листопада 2024 року відповідач подав відзив на позов, у якому заперечує проти тверджень позивача про ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Зазначає, що він спілкувався з сином, але лише тоді коли на це надавала згоду позивачка в телефонному режимі за номером телефону позивачки. Зазначає, що фізично бачитись з дитиною не має можливості, оскільки після початку повномасштабного вторгнення виїхав за межі України до Республіки Німеччина, де на цей час проживає. Водночас він бажає відновити спілкування з сином. Окрім того, відповідач зазначає, що борг по аліментах виник у нього з підстав того, що позивач відмовилась надавати реквізити для сплати коштів, а також тим, що у нього погіршився стан здоров`я та потрібна була значна сума на лікування.

03 грудня 2024 року підготовче засідання відкладено на 30 січня 2025 року.

06 грудня 2024 року від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації надійшов висновок щодо вирішення спору, відповідно до якого орган опіки та піклування Дарницького району міста Києва вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

09 грудня 2024 року позивач подала відповідь на відзив, в якому вказує, що відповідачем не надано доказів, що позивачка реально перешкоджає його спілкуванню з сином, у випадку створення таких перешкод він мав можливість ініціювати примусове виконання судового рішення в цій частині, чого не робив. З початку повномасштабного вторгнення відповідач виїхав за кордон, однак мав і має можливість безперешкодно переміщатися через Державний кордон і попри небезпеку для життя і здоров`я дитини не робив пропозицій щодо виїзду сина за кордон, натомість, будучи за кордоном, відповідач навіть не телефонував до дитини у цей період. Також позивач спростовує твердження відповідача про об`єктивність виникнення боргу за аліментами, вказуючи, що він не звертався до виконавця для добровільної їх сплати, а примусове стягнення розпочалося після отримання ним пенсії, оскільки інших офіційних доходів у нього немає. Вважає, що відповідач діяв недобросовісно по відношенню до неї і сина. На думку відповідача часткове виконання рішення про сплату аліментів розпочато у зв`язку із страхом правових насідків, пов`язаних із несплатою аліментів, а також зазначає, що відповідач лише після пред`явлення цього позову майже повністю сплатив заборгованість зі сплати аліментів. Наведене свідчить, що така поведінка відповідача викликана можливими правовими наслідками та ймовірним позбавленням батьківських прав, а не справжньою любов`ю і турботою про сина.

16 грудня 2024 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якому заперечує проти доводів позивача, посилаючись на відсутність доходів після його виїзду за кордон, необхідність проведення дорогих операцій.

30 січня 2025 року представник позивача подав клопотання про долучення доказів, а саме копії позовної заяви про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 березня 2025 року.

03 лютого 2025 року представник відповідача подав заяву про заслуховування пояснень відповідача в режимі відеоконференцзв`язку.

04 лютого 2025 року відповідач подав клопотання про продовження/надання додаткового строку на подання доказів, а саме скріншотів переписки з позивачем за період листопад-грудень 2024 року.

18 березня 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення письмового доказу, а саме розрахунку заборгованості по аліментах.

Суд протокольною ухвалою постановив задовольнити клопотання та долучити вказаний доказ до матеріалів справи.

Представник відповідача у судовому засіданні просив задовольнити подане ним раніше клопотання про заслуховування пояснень відповідача в режимі відеоконференції.

Представник позивача та третьої особи поклались на розсуд суду.

Суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання.

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо предмету спору, просив задовольнити позовні вимоги, позивач підтримала виступ представника, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Також у судовому засіданні надала пояснення представник третьої особи та була заслухана думка дитина щодо позбавлення відповідача батьківських прав.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про зміну імені, виданого Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серія НОМЕР_2 від 06 вересня 2023 року, актовий запис №137, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінив прізвище та по батькові на - ОСОБА_3 .

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину.

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом, в якому визнав обов`язок утримувати дитину, погодився на визначений ОСОБА_1 розмір аліментів та просив усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною шляхом визначення способів його участі у вихованні сина за графіком.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року у справі №753/11859/20, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав, задоволено позов в частині стягнення аліментів, частково задоволено в частині стягнення додаткових витрат на дитину та задоволено частково зустрічний позов, визначено спосіб участі батька у вихованні сина. Рішення набрало законної сили 28 вересня 2022 року.

Відповідно до листа Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23 вересня 2024 року, згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 753/11859/20 від 19 грудня 2022 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн щомісяця, починаючи з 17 липня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01 вересня 2024 року заборгованість за аліментами становить 141 474,36 грн.

До вказаного листа долучено розрахунок заборгованості за період з липня 2020 року по липень 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_2 частково, не у повному розмірі почав сплачувати аліменти з квітня 2023 року.

Орган опіки і піклування при проведенні обстеження житлово- побутових умов проживання дитини встановив, що для неї створені належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку.

Згідно з висновком від 04 грудня 2024 року № 101-11517 Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1, ОСОБА_2 перерахував на рахунок Дарницького відділу ДВС 18 259,61 грн з призначенням платежу «сплата заборгованості за ВП НОМЕР_6, ОСОБА_2 » та відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 26 листопада 2024 року ОСОБА_2 перерахував на рахунок Дарницького відділу ДВС 133 000,00 грн з призначенням платежу «сплата заборгованості за ВП НОМЕР_6, ОСОБА_2 ».

Як стверджує позивач, дитина разом з матір`ю ОСОБА_1 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач вказаний факт не заперечує.

У судовому засіданні ОСОБА_3 висловив свою позицію щодо спору та зазначив, що батько був присутній у його житті у дитинстві до 2015-2016 років, однак це були нечасті зустрічі і по часу тривали одну-дві години, зараз він не має бажання спілкуватись з батьком та надавати йому свій номер телефону. З 2020 року він про батька не згадує, не спілкується, батько не намагався спілкуватись з ним, вважає, що його вихованням займається вітчим, якого він вважає своїм батьком. Поянив, що не має почуттів до ОСОБА_2 як до батька та не вбачає необхідності в спілкуванні з батьком, оскільки він був відсутній в його дитинстві. Бачився з батьком в 2020 році після того, як в суді розглядалась перша справа і після закінчення судових процесів батько не з`являвся. Від мами йому стало відомо, що батько виїхав до Німеччини. Зазначив, що батько після повномасштабного вторгнення російських військ в Україну пропонував виїхати до нього. Але він не виявив бажання, оскільки вважає батька чужою людиною, так як він не цікавився його життям в дитинстві та не проводив з ним час. Пам`ятає як батько в дитинстві образливо відзивався в його сторону.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з частиною другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Як зазначено у висновку органу опіки і піклування, Дарницьким районним судом міста Києва вже розглядалось питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 на підставі чого питання щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації, яке відбулося 08 жовтня 2020 року, у подальшому з урахуванням рекомендації комісії, органом опіки та піклування до Дарницького районного суду міста Києва було направлено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2020 року у справі №753/11859/20, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року відмовлено у позбавленні батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та, зокрема, визначено способи участі батька у вихованні сина. Вказане рішення суду батьком не виконується у повному обсязі та відповідно до розрахунку, виданого Дарницьким відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) борг зі сплати аліментів станом на 01 вересня 2024 року становить 141 474,36 грн. Відповідно до листа Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 17 вересня 2024 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 753/11859/20 від 06 серпня 2021 року, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі батька у вихованні дитини, де стягувачем є ОСОБА_2 , у відділі не перебуває. З пояснень матері встановлено, що після вищевказаного судового рішення поведінка ОСОБА_2 по відношенню до сина не змінилася. Окрім того, на знак того, що ОСОБА_3 не бажає асоціювати себе зі своїм батьком ОСОБА_2 , ним отримано паспорт громадянина України, на прізвище « ОСОБА_3 » та по батькові « ОСОБА_3 », оскільки своїм батьком вважає першого чоловіка матері, з яким ОСОБА_1 відновила відносини. Неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у своїх письмових поясненнях зазначив, що ОСОБА_2 не є для нього близькою людиною і, що він не бачить у ОСОБА_2 свого батька та проводити з ним час він не має жодного бажання. Неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю, проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . При проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дитини встановлено, що для неї створені належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку. Комісія зробила висновок, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про її стан здоров`я та вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, пунктами 6, 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, посилається на те, що він перебуває поза межами України, а тому не мав змоги фізично бачитись з дитиною, водночас відповідачем не надано доказів того, що ним вчинялися дії щодо спілкування з дитиною за допомогою телефонного чи іншого зв`язку, а наданий скрін-шот переписки з ОСОБА_1 не свідчить про бажання ОСОБА_2 спілкуватись з сином, зважаючи на те, що наданий скрін-шот переписки стосується періоду листопад-грудень 2024 року, тобто вже після звернення позивач з позовом у цій справі.

Належних доказів, що позивач перешкоджала йому у спілкуванні з дитиною, а також доказів у підтвердження того, що ним вчинялись дії щодо спілкування з сином, участі у вихованні сина, відповідач не надав.

Суд також враховує і факт неналежного виконання відповідачем обов`язків щодо утримання дитини, зокрема, наявність у нього значної заборгованість зі сплати аліментів, яку він погасив тільки після подання цього позову до суду.

Оцінивши надані сторонами докази, висновок органу опіки і піклування, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до дитини, не вчиняв дій, спрямованих на надане йому рішенням суду право участі у вихованні дитини, а тому вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав є доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

При цьому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача спрямовано насамперед на захист інтересів дитини та є засобом стимулювання відповідача до належного виконання ним своїх обов`язків, який, в разі зміни свого ставлення до дитини та своїх батьківських обов`язків, матиме змогу звернутися до суду з відповідним позовом та поновити свої батьківські права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1 211,20 грн.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 354-356 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03 червня 2025 року.

Суддя О.В. Якусик