ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/814/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/814/25 Категорія: 304070000 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Черкаси :

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів Новікова О.М., Карпенко О.В., Сіренка Ю. В., розглянув у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 березня 2025 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг,-

в с т а н о в и в :

ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» (далі Черкаська ТЕЦ) (18028, м. Черкаси, пр-т. Хіміків, 76, ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) та Внески у розмірі 46732 грн. 44 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 1241 грн. 62 коп., 3% річних у розмірі 421 грн. 16 коп. та судовий збір в розмірі 3028 грн. 00 коп.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.03.2025 позовні вимоги задоволено з посиланням на їх обґрунтованість.

На вказане рішення відповідач подав 27.03.2025 засобами електронного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить рішення суду скасувати та відхилити позовні вимоги. В обґрунтування вказано на те, що він проживає у Німеччині з 2020 року, не був належним чином повідомлений про судове засідання, послугами не користується, є інвалідом 1 групи по психічному захворюванню, а тому не розуміє наслідків вчинення своїх дій. Крім того, скаржник вказує, що суд незаконно стягнув борг більше ніж за 4 роки, чим порушив ч. 1 ст. 257 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача вказує, що 19.02.2025 через систему «Електронний суд» відповідач ОСОБА_1 самостійно направив відзив на позовну заяву. Таким чином, апелянту було відомо про розгляд справи. Також зазначає, що відповідач не заявляв про застосування строків позовної давності під час судового засідання в суді першої інстанції, тому недоцільно застосовувати строки позовної давності.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

За правилами ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості в сумі 46732, 44 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що позивач ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії та рішень Черкаської міської ради № 520 від 24.05.2000 року та № 1480 від 31.10.2007 року забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси.

Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_2 здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ».

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. п. 18,20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа.

Відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири.

В будинку АДРЕСА_2 встановлений будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири.

У період до встановлення будинкового лічильника обліку теплопостачання нарахування за послугу здійснювалось згідно з п.п. 40-49 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, а саме, у разі відсутності будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири та з урахуванням температури повітря зовнішнього середовища.

У квартирі АДРЕСА_3 не встановлений квартирний лічильник теплової енергії, тому згідно з п. 24 Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 року № 830 розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі відсутності пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу, затвердженої Міністерством регіонального розвитку, будівництва житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315.

Лічильник обліку гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_3 не встановлено, тому відповідно до п. 21 Правил за надані послуги плата справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу.

Як вбачається з Повідомлення Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради № 14166/24689-01-10 від 01.10.2024, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 з 26.06.2004 дотепер.

Даний факт, також, підтверджується Відповіддю № 1077056 від 30.01.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, наданою на запит суду.

Тобто, судом встановлено, що відповідач з 26 червня 2004 року зареєстрований за вказаною адресою і є споживачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що надає Черкаська ТЕЦ.

Згідно з розрахунком Черкаської ТЕЦ, заборгованість відповідача по оплаті за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води та внесків станом на 01.10.2024 року становить 46732 грн. 44 коп., що підтверджується листом-розрахунком по ОР № 32018085.

Також, позивачем надано розрахунок інфляційних втрат в сумі 1241 грн. 62 коп. та 3% відсотків річних в розмірі 421 грн. 16 коп. грн. за період з травня 2020 року по січень 2022 року.

Відповідач ОСОБА_1 у своєму Відзиві зазначає, що він мешкає та прописаний у Німеччині, послугами Черкаської ТЕЦ не користується з 20 лютого 2020 року по сьогоднішній час.

На підтвердження доводів непроживання за адресою: АДРЕСА_4 , а отже, відсутності обов`язку з погашення боргу відповідачем надано Довідку на німецькій мові, з якої, як зазначає відповідач ОСОБА_1 , вбачається, що він зареєстрований у Німеччині.

Щодо неповідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи в суді першої інстанції, суд зазначає, що 19.02.2025 через систему «Електронний суд» відповідач самостійно направив відзив на позовну заяву, отже апелянту було відомо про розгляд справи в Придніпровському районному суді м. Черкаси.

Вирішуючи по суті заявлені позивачем вимоги, апеляційний суд виходить з такого.

Правовідносини сторін, що виникли на підставі вказаних фактичних обставин, регламентуються такими правовим нормами.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; ч.2 ст. 317 ЦК України - на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна; ч. 4 ст. 319 ЦК України - власність зобов`язує.

Відповідно до статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтями 64, 65 ЖК України передбачено обов`язок споживача своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Статтею 162 ЖК України передбачено обов`язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а відповідно до ч. 2 ст. 7 цього Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених КМУ або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 24 цього ж Закону основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Однак відсутність договірних відносин не звільняє споживача від оплати фактично отриманих ним послуг, оскільки саме на споживача покладено обов`язок по укладенню договору на надання житлово-комунальних послуг, в тому числі, і послуг з теплопостачання.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, та боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

З урахуванням вищенаведеного правового регулювання та встановлених у справі фактичних обставин, апеляційний суд вважає, що позивачем доведено факт надання ним послуг з теплопостачання за адресою квартири відповідача, які ним за період часу з 03.03.2020 по 01.10.2024 оплачені не були.

При цьому мають бути відхилені доводи скаржника у справі про те, що докази, надані позивачем, є недостовірними, як необґрунтовані, адже відповідачем не наведено існування обставин, які б стали підставами для таких висновків.

Щодо строків позовної давності, про які вказує апелянт в апеляційній скарзі, апеляційний суд зазначає наступне.

За правилами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, з урахуванням статті 257 ЦК України, позивач вправі був звернутися до суду з позовом до відповідача за захистом свого порушеного права з вимогами про стягнення заборгованості, яка утворилася з березня 2020 року, у строк не пізніше березня 2023 року, позов подано 29 січня 2025 року.

У постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) Верховний Суд зазначив про те, що у пункті 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540 - ІХ перелічені всі статті Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Із цим позовом ПАТ «Черкаське хімволокно» звернулося до суду 29 січня 2025 року, однак враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року, відповідно не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 01 березня 2020 року не завершився.

Крім того, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Проте, відповідач ОСОБА_1 не заявляв вимог щодо застосування строків позовної давності, під час цивільного провадження в суді першої інстанції, тому застосовувати строки позовної давності.

Щодо іншого місця реєстрації апелянта.

Згідно інформації Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» ЧМР №14166/24689-01-10 від 01.10.2024 (наявної в матеріалах справи у додатках до позову) за вищезазначеною адресою зареєстрований Відповідач протягом всього спірного періоду.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором, про що ОСОБА_1 не інформував.

Також колегія суддів вважає доводи апелянта з приводу його психічного захворювання, такими, що не заслуговують на увагу, адже, доказів щодо недієздатності чи не усвідомлення своїх дій ОСОБА_1 не надав.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують. Надіслані апелянтом на адресу апеляційного суду додатки до апеляційної скарги після встановленого процесуальним законом строку судом не розглядаються. Крім того вони повторюють доводи самої скарги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок держави, оскільки апелянт ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи, і відповідно до Закону України «про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03 березня 2025 року у даній цивільній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді