Справа № 161/6429/25 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/668/25 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Ганжа М.І.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватного підприємства «АНТОН-ПЛЮС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2025 року в складі судді Ковтуненка В. В.,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову. Просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження на об`єкти нерухомого майна: - земельну ділянку, кадастровий номер :22:032:0039, площею 0,1306 га, цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості та розташована по АДРЕСА_1 ; - гараж /Г-1/ площею 368,8 кв. м., який знаходиться по АДРЕСА_1 з підстав, викладених в заяві.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 15 квітня 2025 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу скасувати в частині відмови в забезпеченні позову шляхом накладення арешту та заборону відчуження - земельної ділянки, кадастровий номер :22:032:0039, площею 0,1306 га, цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості та розташована по АДРЕСА_1 задоволити заяву про забезпечення позову.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/18 зазначає, що накладення арешту та заборона відчуження спірної земельної ділянки, яка є предметом оспорюваних договорів, гарантуватиме реальне виконання рішення суду у разі задоволення позову, а також ефективний захист порушеного права позивачки.

Поданий представником відповідача відзив на апеляційну скаргу ухвалою апеляційного суду від 28 травня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, повернуто без розгляду на підставі частини 3 статті 183 ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши зміст заяви про забезпечення позову та доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/18 виснувала, що при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову «…ключовим є встановлення судом:1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії».

У справі, яка розглядається апеляційним судом, позивачка пред`явила вимогу про визнання недійними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, які були укладені між ПП «АНТОН-ПЛЮС» та відповідачем ОСОБА_3 та між ПП «АНТОН-ПЛЮС» та відповідачем ОСОБА_4 .

Предметом оспорюваних в цій справі правочинів є земельні ділянки (1/2 частка земельної ділянки кадастровий номер :22:032:0039 за кожним із договорів), яка на час укладення договорів належала на праві власності ПП «Антон-Плюс», а на час звернення до суду з позовом відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

З позовної заяви вбачається, що звертаючись до суду із цим позовом, позивачка насамперед має на меті захистити своє право на вартість частки іншого з подружжя у статутному капіталі ПП «АНТОН ПЛЮС» у зв`язку із поділом майна подружжя між нею та третьою особою ОСОБА_5 , якому належало 100 % статутного капіталу вказаного приватного підприємства.

Необхідність накладення арешту та заборону відчуження земельних ділянок в заяві про забезпечення позову обгрунтовано посиланням на те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають реальну можливість відчужити майно, що утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Іншого обгрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник у поданій заяві про забезпечення позову, не наводив.

За таких обставин суд першої інстанції обгрутовано розглядав заяву у межах наведених у ній мотивів, що відповідає принципу диспозитивності судового процесу.

Лише після постановлення судом ухвали про відмову в забезпеченні позову, в апеляційній скарзі позивачка посилається вже і на те, що відмова в забезпеченні позову утруднить відновлення її порушених прав. Апеляційний суд відхиляє такі аргументи апеляційної скарги ще і з тих підстав, що заявник не навів обгрунтування, в чому саме буде полягати утруднення захисту порушеного права виходячи з мотивів позову, викладених в позовній заяві

За змістом статті 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на момент пред`явлення позову в цій справі, у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором

Отже у разі задоволення позову у цій справі для виконання ухваленого судового рішення достатньо буде пред`явити це рішення державному реєстратору, а тому аргументи заявника про те, що відсутність арешту та заборони майна утруднить виконання рішення суду є безпідставним.

Апеляційний суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові від 15.09.2020 у справі №753/22860/17, від 24.04.2024 у справі № 754/5683/18 та виходячи із обгрунтування заявленого позову та фактичні обставини, зазначені в позовній заяві, наведені у заяві про забезпечення позову мотиви, вважає недоведеним існування критеріїв, визначенних у постановах Великої Палати Верховного Суду, необхідних для задоволення поданої заяви про забезпечення позову.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви позивачки про забезпечення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції в оскарженій частині - без змін.

Керуючись статтями 367,368, 374, 375,381-384 ЦПК України колегія суддів

ухвалив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2025 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді