Справа №: 398/6140/24
провадження №: 2/398/739/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"20" травня 2025 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Авраменка О.В.,

за участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Глядковської Д.О.,

відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Дьорка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрії в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на дитину та стягнення додаткових витрат на утримання дитини

В С Т А Н О В И В:

12.11.2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє на підставі ордеру адвокат Глядковська Д.О., звернулась в суд з позовною заявою, в якій просить змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення суду на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 частки на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу), до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача на користь позивача понесені додаткові витрати на утримання дитини одноразово в розмірі 21 600,00 грн та в подальшому стягувати з відповідача на користь позивача на утримання дитини щомісяця додаткові витрати в розмірі 1 200,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.12.2010 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі №2/398/413/13 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач не цікавиться життям дитини та не приймає участі в його утриманні, а стягнутих з відповідача аліментів у раніше визначеному рішенням суду розмірі недостатньо для покриття витрат на утримання дитини, в тому числі на харчування, придбання одягу, взуття, навчальних матеріалів, лікування, оскільки фактичний розмір стягнутих аліментів складає лише 1 800,00 грн. Матеріальний стан відповідача дозволяє утримувати неповнолітню дитину в більшому розмірі ніж він утримує на даний час. Матеріальний стан позивача змінився та зросли витрати на утримання дитини у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг. Окрім того, з 2023 року дитина на постійній основі займається у студії творчості « ІНФОРМАЦІЯ_4 », приймає участь у відкритих концертах студії, які проводяться за межами закладу, на місцевому та всеукраїнському рівні. Навчання в студії творчості «Покоління Next» коштує 2 000,00 грн на місяць, не враховуючи витрати на костюми, допоміжний інвентар для виступів тощо. Крім того, дитина займається спортом, відвідує секцію з дзюдо та щомісячно позивач витрачає на тренування сина 400,00 грн. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає та не приймає будь якої участі у його житті, з ним не спілкується. На підставі вищевикладеного просить задовольнити позов.

25.03.2025 року через систему «Електронний суд» представником позивача подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що поточний розмір аліментів у розмірі 1/6 частини від доходу відповідача, що становить близько 1 800,00 грн на місяць, не дозволяє забезпечити дитині належні умови для життя, навчання, розвитку та лікування. Також дитина займається у студії творчості, бере участь у концертах, відвідує секцію з дзюдо та щомісячні витрати на розвиток здібностей дитини становить понад 2 400,00 грн. Вважає за доцільне задоволення позову та встановлення розміру аліментів на рівні 1/4 частки від доходу відповідача, з урахуванням додаткових витрат у розмірі 1 200,00 грн щомісячно.

31 березня 2025 року представником відповідача подано відзив, в якому він просить залишити без задоволення позовні вимоги позивача. Відповідач цікавиться життям дитини та приймає участь у його утриманні та в додаткових витратах. При кожній можливості зустрічається із своїм сином Макаром, вони спілкуються, разом відпочивають на природі, на льодовій ковзанці, на пасіці, оплачує тренування сина в секції карате, яку він відвідує більше 5 років, в розмірі 800,00 грн на місяць, поповнює картковий рахунок сина, зокрема 10.10.2024 року поповнив на 2 000,00 грн, купує одяг та взуття. Постійно турбується про здоров`я сина. Крім того, відповідач сплачує аліменти на підставі рішення суду і заборгованість станом на 27.03.2025 року за аліментами відсутня. За рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти в розмірі 1 824,00 грн, тобто за період з 2024 року по березень 2025 року повинен був сплатити 27 360,00 грн, натомість сплатив 33 812,00 грн. Ці кошти позивач мала та має можливість спрямовувати на додаткові витрати. Позивачем не надано доказів, що матеріальний стан відповідача дозволяє утримувати неповнолітню дитину в більшому розмірі ніж він утримує на даний час. У відповідача в період з січня 2024 року по січень 2025 року доходи відсутні, що підтверджується відомостями від 20.03.2025 року. Дана обставина свідчить про те, що у відповідача незадовільне матеріальне становище. Відповідач на даний час має проблеми зі здоров`ям, повинен проходити відповідне санаторно-курортне лікування, симптоматичну медикаментозну терапію, використовувати посезонне ортопедичне взуття, здійснювати ходу із додатковою опорою, що потребує відповідних коштів. Таким чином, він не має можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі. Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що нею понесені або будуть понесені додаткові витрати у сумі 21 600,00 грн. Натомість на підтвердження своїх додаткових витрат позивачем надано довідку, що ОСОБА_4 відвідував студію творчості «Покоління Neхt» ГО «Територія вокального мистецтва» в період з початку 2022 року по січень 2025 року включно і всі благодійні внески, щомісяця в розмірі 1 000,00 грн, сплачувала позивачка. З вказаної довідки випливає, що ОСОБА_4 вже не відвідує цю студію з лютого 2025 року, не зрозуміло скільки позивач сплатила благодійних внесків та за який період. Відповідач також, періодично надавав кошти сину на його прохання. Щодо додаткових витрат на відвідування дитиною секції дзюдо, то з листопада 2024 року дану секцію син не відвідує, а більше 5 років відвідує секцію карате, за яку відповідач самостійно сплачує по 800,00 грн на місяць, що підтверджується квитанціями. Враховуючи, вищевикладене просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні 13.05.2025 року представник позивача позов підтримала в повному обсязі, з обставин викладених в позові. Пояснила, що з моменту винесення рішення про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/6 частки на користь позивача на утримання сина, матеріальний стан позивача змінився в зв`язку з зростанням цін, підвищенням прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Мати дитини повністю забезпечує матеріальний стан дитини, лікування, додаткові витрати на спортивні та творчі секції. Відповідач за рішенням суду сплачує аліменти в розмірі 1 800,00 грн, що є мізерною часткою того, що потребує дитина. Відповідач усвідомлено приховує фінансову можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки неофіційно працює, має майно та земельну ділянку, а тому свідомо ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку. Крім того, відповідач не надає доказів здійснення додаткових витрат на дитину. Кожен місяць позивач, не залежно від забезпечення дитини всім необхідним, додатково витрачає 2 400,00 грн на гуртки, а тому вони просять стягнути з відповідача одноразово за період з березня 2022 року по листопад 2024 року половину суми, яка виходить з витрат, які здійснювались позивачем в цей період. Також позивач просить стягнути з відповідача щомісячно додаткові витрати в розмірі 1 200,00 грн, що є половиною від додаткових витрат, які позивач здійснює на утримання сина, а саме на ліки, одяг, їжу, тощо.

Відповідач в судовому засіданні 13.05.2025 року спочатку позов не визнав в повному обсязі, а в подальшому не заперечував, проти зміни розміру аліментів з 1/6 частки на 1/4 частку його доходу, зазначивши, що на даний час він і так сплачує більше ніж передбачено нарахуванням, встановленим ДВС. Пояснив, що з 2013 року на підставі рішення з нього стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 . В якийсь із періодів позивач забрала з ДВС виконавчий лист, оскільки вони почали знову проживати разом, але у них нічого не вийшло і позивач подала виконавчий лист до ДВС на виконання. Йому було нараховані до сплати по аліментах 1 860,00 грн, але він щомісячно сплачував 4 000,00 грн. Щодо наявності у нього майна, то зазначив, що в 2016-2017 році придбав старий будинок та в 2018 році ввів його в експлуатацію та використовує його як дачу, садить там огород, розводить птицю. Має у власності 1-кімнатну квартиру, яку отримав у спадщину від бабусі. Відповідно до закону про приватизацію отримав земельну ділянку в с. Олександрівка площею 1,5 га. Власного транспортного засобу не має, але є посвідчення водія категорії А, В, С і може керувати любим транспортним засобом. В зв`язку з переломом гомілкостопу мав спочатку 2 групу інвалідності, потім 3 групу, а на даний час проходить комісії для відновлення групи інвалідності, а тому не може за станом здоров`я офіційно працевлаштуватись і допомагає брату на його пасіці, щоб мати якісь кошти для життя. Отримує нестабільний заробіток, оскільки ціна на мед постійно змінюється. В 2024 році він в середньому на місяць мав 20-25 тисяч гривень. Також зазначив, що не визнає додаткові витрати, що в одноразовому вигляді, що щомісячні. З кінця жовтня 2024 року син повернувся до секції карате та сплату щомісячних внесків та витрати на придбання спортивного одягу, поїздок на змагання здійснював він шляхом перерахування коштів на картку тренера. Крім того, він постійно здійснює поповнення сину рахунку на мобільний телефон, купує одяг та взуття, вони ходять в Макдональдс, в інші розважальні заклади, однак надати чеки не має можливості, оскільки не вважав, що їх потрібно збирати. Зазначив, що неодноразово привозив позивачу продукти харчування, які він отримував у себе на дачі або купував. Також допомагав в побуті та здійснював незначні ремонтні роботи у позивача. Щодо відвідування сином секції творчості, то зазначив, що у сина були проблеми з дикцією і його було віддано на вокал. На даний час ці проблеми відсутні і з січня 2025 року син не відвідує секцію «Покоління Next». Однак в період, коли він ходив на вокал та інші заняття, то він перераховував на картку дитини 1-2 рази на тиждень кошти на відвідування гуртків.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.05.2025 року вважав позов таким, що не підлягає задоволенню в зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. Відповідач зустрічається з сином, проводить з ним дозвілля, сплачує за тренування, купує одяг та взуття. Відповідач не має заборгованості по аліментах, здійснює їх сплату в більшому розмірі, ніж це встановлено рішенням суду, а тому позивач може надлишок коштів витрачати на додаткові витрати. Прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років складає 3 196,00 грн, а 50% від нього 1 598,00 грн, однак відповідач сплачує більше встановленого законом. З січня 2024 року по січень 2025 року у відповідача відсутні доходи. Допомога брату на пасіці не є доходом відповідно до закону. Крім того, відповідач має захворювання та проходить лікування, яке потребує значних коштів. Також зазначив, що дитина з лютого 2025 року не відвідує секцію творчості, а відповідно до довідки сплата за відвідування секції «Покоління Next» складає 1 000,00 грн, а не 2 000,00 грн, як зазначено в позові. До того ж, ці кошти є благодійними внесками, а не обов`язковими платежами.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.12.2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Син сторін зареєстрований та проживає разом з позивачем, що підтверджується відповідними витягами з реєстру територіальної громади.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.02.2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягненню дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що також підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 29.03.2024 року ВП№74587066.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати за період з 01.01.2024 року до 27.03.2025 року, відповідач регулярно та в повному обсязі сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 1 824,00 грн щомісяця. Станом на 27.03.2025 року заборгованість за аліментами відсутня, наявна переплата в розмірі 6 452,00 грн.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна вбачається, що відповідачу на праві власності належить домоволодіння (житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами (право власності зареєстровано 28.02.2018 року) та земельна ділянка (право власності зареєстровано 16.11.2017 року)), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та з 01.02.2019 року земельна ділянку площею 1,5 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України в усіх справах щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними постановами, що займаються питаннями соціального забезпечення адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню. При вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дитини.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно за законів України. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним та у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку, матір.

В ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який на підставі рішення суду було розірвано. З відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але на менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі чого відкрито виконавче провадження. Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд виходив, зокрема з того, що відповідач мав невеликий дохід в розмірі 2 000,00 грн на місяць.

В той же час, за цей період відповідач отримав у власність квартиру, домоволодіння та земельну ділянку. З пояснень відповідача, наданих під час судового розгляду, його дохід за 2024 рік складав близько 20-25 тисяч на місяць.

Суд врахував, що належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення майнового стану відповідача, а також прийняв до уваги надані відповідачем медичні довідки, які дійсно підтверджують проходження ним лікування. Водночас належних та допустимих доказів на підтвердження розміру значних матеріальних витрат, які відповідач несе щомісячно у зв`язку з лікуванням, останній до суду не надав.

При вирішенні цієї позовної вимоги суд бере до уваги значний період часу, що минув із дати визначення розміру аліментів, внаслідок чого істотно змінились обставини, які впливають на розмір аліментів, ріст цін у зв`язку з інфляцією на оздоровлення, харчування, лікування тощо. При цьому, відповідач є працездатного віку та інших утриманців не має.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин справи, зміни матеріального становища відповідача, збільшення його доходів, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде визначення аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На переконання суду, саме такий розмір буде відповідати інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Відтак, позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача, з 1/6 частки до 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) підлягають задоволенню.

Згідно з абз. 4 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Саме такі висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі №761/27222/20 (провадження № 61-8815св21).

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба,каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо) (постанова Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №320/383/19 (провадження №61-18284св19).

При цьому суд приймає до уваги, що згідно з п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при стягненні додаткових витрат на утримання дитини ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Звертаючись до суду позивач, зокрема, просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина одноразово в сумі 21 600,00 грн, аргументуючи це витратами на відвідування сином позашкільних секцій і гуртків, витрати на місяць за їх відвідування складала 2 000,00 грн за відвідування студії творчості « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та 400,00 грн за відвідування спортивної секції, на підтвердження чого надала довідку, з якої вбачається, що ОСОБА_5 відвідував студію творчості «Покоління Next» ГО «Територія вокального мистецтва» з початку 2022 р. по січень 2025 року включно та позивачем сплачувались щомісячно благодійні внески у розмірі 1 000,00 грн.

В той же час, призначення таких благодійних внесків у зазначеній довідці не конкретизовано, а доказів щомісячної сплати за відвідування сином спортивної секції позивачем не надано.

При цьому, відповідачем надано докази оплати лікувальних процедур для сина.

У постанові Верховного Суду від 12.01.2022 року в справі №545/3115/19 міститься правовий висновок про те, що витрати на ремонт технічних пристроїв, на лікування, відвідування секцій і позашкільних закладів не є додатковими витратами у розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з одного з батьків на утримання дитини.

Відвідування ОСОБА_6 вказаних занять і секцій не обумовлено відповідними рекомендаціями, що дитина потребує цих занять для нормалізації свого розвитку, а враховуються судом при визначені розміру аліментів, достатнього для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Доказів, що такі витрати були пов`язані з розвитком певних здібностей дитини, що дитина має до цього хист і досягла у цьому об`єктивно виражених істотних результатів порівняно з іншими дітьми його віку, що у свою чергу доводить наявність таких здібностей і обумовлює їх подальший розвиток, позивачем суду також не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що витрати на оплату позашкільного дозвілля та відвідання спортивних секцій, до яких входять витрати на оплату занять з вокалу та витрати на оплату групових занять з карате, не можна вважати додатковими, тому що вони не викликані особливими обставинами, у розумінні ст. 185 СК України, відносяться до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків без згоди іншого з батьків.

Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

З огляду на недоведеність позивачем достатніми та належними доказами, що зазначені вище витрати обумовлені особливими потребами дитини, такими як необхідність розвитку особливих здібностей дитини, та відповідно недоведеність розміру таких витрат, як раніше понесених позивачем, так і об`єктивно передбачуваних, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, від сплати якого позивач звільнений при зверненні з позовом до суду, слід стягнути в дохід держави з відповідача.

Звертаючись із позовом позивач в позовній заяві зазначила про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Відповідач щодо стягнення понесених ним судових витрат не наполягав.

За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ст. 246 ЦПК України).

Пунктом 5 частини 7 статті 265 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Оскільки в судовому засіданні представник позивача заявила, що детальний розрахунок судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу, а також документи на підтвердження таких витрат, будуть надані суду після ухвалення рішення суду, то суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, зазначивши дату, час і місце його проведення та встановивши строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 81, 141, 258, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на дитину та стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.02.2013 року у справі №1118/9750/12 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (адреса місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (адреса місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, до 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили цим рішенням суду та до досягнення повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 11 год 30 хв 03 червня 2025 року в приміщенні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Г.Сокальського, 76.

Встановити позивачу ОСОБА_1 п`ятиденний строк з дня ухвалення рішення суду для подання доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 20 травня 2025 року.

Суддя О.В.Авраменко