ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року

м. Харків

справа № 641/8818/24

провадження № 22-ц/818/1470/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Львової С.А.,

учасники справи:

заявниця - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року в складі судді Зелінська І.В.

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 , заінтересована особа Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті, в якій просила встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території російської федерації в м. Бєлгород 28 жовтня 2022 року.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

На вказану ухвалу судді Шип І.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу судді скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона позбавлена можливості отримати оригінал свідоцтва про смерть її сина, виданий компетентними органами іноземної держави при вирішенні питань щодо оформлення спадщини та має лише незасвідчену фотокопію копії свідоцтва про смерть її сина. Зазначила, що саме через військову агресію рф проти України вона не має можливості отримати оригінал свідоцтва для проставлення апостилю та прийняття спадщини.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу судді - скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що подана ОСОБА_1 заява не може бути розглянута в порядку ст. 317 ЦПК України, поза як смерть ОСОБА_2 сталася не на тимчасово окупованій території України, а на території іншої держави. З огляду на викладене та, беручи до уваги, що заявниця звернулася до суду із заявою, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, наявні підстави для відмови у відкритті провадження за вказаною заявою.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у грудні 2024 року ОСОБА_1 , заінтересована особа Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті, в якій просила встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території російської федерації в м. Бєлгород 28 жовтня 2022 року.

Звертаючись до суду з даною заявою ОСОБА_1 посилалася на те, що її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на початок повномасштабного вторгнення російських військ на територію України був зареєстрований та постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний населений пункт був окупований з першого дня вторгнення, тобто з 24 лютого 2022 року. У зв`язку з окупацією с. Синельникове, її син не міг тривалий час виїхати до м. Харкова, бо окупаційна влада дозволяла виїзд тільки до рф, а виїзд до України було категорично заборонено. У зв`язку з неможливістю перебувати під виливом окупаційної влади, у її сина не залишалося іншого вибору, як через територію російської федерації виїхати до однієї з європейських країн, а потім повернутися в України. Але так трапилося, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у м. Бєлгород рф ОСОБА_2 помер, про що складено актовий запис про смерть №2 та відділенням «1 ГАУ БО «МЦФ» у міському окрузі «місто Бєлгород» видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , фотокопія якого їй надіслали через мобільний додаток.

Зазначила, що встановлення факту смерті її сина дає їй змогу реалізувати свої права, отримання спадщини та інше.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 490/6057/19-ц (провадження № 61-18514сво21) зазначено, що «…суди не звернули увагу на те, що звернення заявника в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, обумовлено необхідністю визначення статусу ОСОБА_2, як жертви міжнародного збройного конфлікту, особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених нормами міжнародного гуманітарного права (що складається з Женевських конвенцій про захист жертв війни від 12 серпня 1949 року, Додаткових протоколів до них, інших міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та отримання заявником допомоги від гуманітарних організацій (Міжнародного Комітету Червоного Хреста, Міжнародної Федерації товариств Червоного Хреста і Червоного півмісяця, Товариства Червоного Хреста України). Відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки має правові наслідки лише для заявниці та її малолітньої дитини. Отже, фактичною підставою звернення до суду ОСОБА_1 стала необхідність встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю її чоловіка та збройною агресією російської федерації проти України з метою подальшого отримання допомоги від гуманітарних організацій. Ураховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про закриття провадження у цій справі, не врахувавши, що встановлення факту, що має юридичне значення, щодо загибелі ОСОБА_2 під час захисту Батьківщини у лютому 2015 року на території Донецької та Луганської областей України внаслідок збройної агресії російської федерації проти України можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю військовослужбовця та військовою агресією російської федерації».

У постанові Верховного Суду від 15 серпня 2024 року у справі № 643/8133/23 (провадження № 61-3831св24) зроблено висновок, що «…згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України)».

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту смерті, ОСОБА_1 вказувала, що неможливість отримання свідоцтва про смерть сина, який помер на території країни агресора, позбавляє її можливості реалізувати право, зокрема на прийняття спадщини, що залишилась на території України після смерті сина.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі з тих підстав, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку, встановленому пунктом 8 частини першої статті 315 і статтею 317 ЦПК України, суд першої інстанції, наведеного не врахував, та дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки факт, який просить встановити ОСОБА_1 , може бути встановлений лише у судовому порядку, оскільки законодавчо не визначено іншого порядку встановлення такого факту.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, є неправильними.

Саме такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 367/3690/24 (провадження № 61-10939св24).

Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що ухвала про відмову у відкритті провадження у справі є помилковою, за таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, п.4 ч.1 ст.376, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина