21.05.2025 Справа № 363/697/25
РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань Найдюк Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 05.10.2019 року ОСОБА_1 особисто передала ОСОБА_2 на її прохання у борг, грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, на підтвердження чого відповідачем було надано власноруч написану розписку від 05.10.2019 р. За умовами договору позики, відповідач зобов`язалася повернути позивачу отримані нею кошти в розмірі 10 000 доларів США не пізніше 01.03.2022 року готівкою у повному обсязі. Відповідачка, незважаючи на встановлений та погоджений порядок і умови повернення грошових коштів, уникає виконання взятого на себе зобов`язання. Неодноразові звернення позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 з проханням дотримуватися взятих на себе зобов`язань та повернути грошові кошти, відповідачем було проігноровано. На час подання позову, взяті у борг грошові кошти не повернуті.

На підставі викладеного, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом та просить суд стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 10 000 доларів США та судові витрати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 28.02.2025 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Ухвалою суду від 23.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання сторона позивача не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце його проведення. До судового засідання від сторони позивача надійшло клопотання, в якому позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання про їх задоволення та проведення судового розгляду за відсутності позивача, на виконання ухвали суду від 23.04.2025 року до матеріалів цивільної справи було долучено оригінал розписки за договором позики від 05.10.2019 року складеної ОСОБА_2 .

У судове засідання відповідач та її представник не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення. До судового засідання від сторони відповідача надійшла заява, в якій представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Тернова В.О. зазначила, що відповідачка визнає позовні вимоги у повному обсязі, відповідач ОСОБА_2 дійсно брала в борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти для власних потреб, про що написала особисто 05.10.2019 року розписку. Проти задоволення позовних вимог про стягнення вказаного в розписці боргу не заперечує, але на даний час через скрутне матеріальне становище не може їх повернути. Крім того, стороною відповідача було заявлено клопотання про проведення судового розгляду за відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилися та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 755/7216/21 (провадження № 61-1307св23): «Законодавець визначив, що розписка позичальника може бути доказом укладення договору позики та його умов. За своєю суттю договір чи розписка про отримання у позику грошових коштів є документами, якими підтверджується як умови домовленості сторін та зміст зобов`язань, так і засвідчується отримання позичальником від позикодавця погодженої сторонами грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.»

Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 липня 2021 року в справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Схожі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14».

При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

В судовому засіданні судом була досліджена копія боргової розписки ОСОБА_2 від 05.10.2019р. (а.с.8). Таким чином судом встановлено, що 05.10.2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у позику грошові кошти у сумі 10 000 доларів США для особистих витрат, та зобов`язалася повернути отримані у позику кошти не пізніше 01.03.2022 року. Кошти ОСОБА_2 отримані та перераховані, що посвідчує власноручним підписом.

Крім того, позивачем надано суду оригінал зазначеної розписки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.10.2019 року, який було досліджено та долучено до матеріалів справи. Наявність у позикодавця оригіналу боргового документа свідчить про невиконання позичальником зобов`язань (згідно з положеннями ч.3 ст. 545 ЦК України).

Відповідачем у справі факт підписання боргової розписки не оспорюється, наявна в матеріалах справи копія розписки під сумнів не ставиться, обставина неповернення визначеної в ній суми коштів не заперечується. Відповідач у справі факт наявності у позивача оригіналу відповідної розписки не спростовував.

У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року за № 760/22898/20 зроблено висновок: «За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому, у справах про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що розписка від 05.10.2019 року підтверджує факт виникнення у ОСОБА_2 зобов`язання зі сплати коштів у розмірі 10 000, 00 доларів США до 01 березня 2022 року.

Водночас відповідач не зверталась до суду із позовом про визнання боргової розписки від 05.10.2019 року недійсною та її не оспорювала. Сторони належним чином узгодили строк повернення боргу та відповідний розмір 10 000, 00 доларів США.

Як вбачається із дослідженої судом розписки, в ній зазначені дата написання розписки, прізвище ім`я та по батькові, паспортні дані та РНОКПП фізичної особи позичальника ОСОБА_2 та прізвище, ініціали, паспортні дані та РНОКПП фізичної особи позикодавця ОСОБА_1 , а також зазначені такі істотні умови договору як сума та строк позики.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи, що відповідач у встановлений розпискою термін грошові кошти позивачу не повернула, відтак, суд вважає доведеними та обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 10 000,00 доларів США.

Позивачем у справі, що є предметом розгляду, доведено обставини, на які вона посилалася на підтвердження своїх вимог в частині наявності підстав для стягнення заборгованості і його розміру.

Щодо стягнення суми позики, в іноземній валюті доларах США суд виходить з наступного.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Суд бере до уваги, що зобов`язання між сторонами були визначені в доларах США.

Стягнення із відповідача суми боргу у іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовими висновками викладеними у постановах Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Отже, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини 1 статті 1046 ЦК України, а також частини 1 статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, з цього приводу Велика Палата Верховного Суду в постанові №464/3790/16-ц від 16.01.2019 року зазначила, що була висловлена правова позиція, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі №14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 23.10.2019 року у справі №723/304/16-ц.

Таким чином, з відповідача підлягає стягнення заборгованість у доларах США без визначення еквівалента суми боргу в національній валюті.

Стягнення боргу за договором позики здійснюється у валюті позики, про що 16.01.2019 року Великою Палатою Верховного Суду зроблено відповідний правовий висновок у справі №464/3790/16-ц.

Отже, оскільки ОСОБА_2 не виконала взятих на себе зобов`язань відповідно до розписки від 05.10.2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 10 000,00 доларів США є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З позовної заяви вбачається, що судові витрати позивача по справі складаються з витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви - 4200 грн. 00 коп.

Разом з тим, відповідно до п.1ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, ставка судового збору встановлюються 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином судовий збір за подання даної позовної заяви складає 4197 грн. 51 коп.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позовних вимог, судові витрати які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору, підлягають стягненню з ОСОБА_2 в розмірі 4197 грн. 51 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму боргу за договором позики від 05.10.2019 року у розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4197 (чотири тисячі сто дев`яносто сім) гривень 51 копійку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач:

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Головуючий суддя О.В. Рукас