Справа № 161/4407/25
Провадження № 2/161/2296/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі Новак Л.В.,

за участі представника позивачки - Хомича Р.В.,

представниці відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом адвоката Хомича Романа Володимировича в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка через свого представника звернулася в суд з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей.

В обґрунтування позову вказує, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 травня 2022 року (справа №161/1864/22) шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем розірвано.

З часу розірвання шлюбу та дотепер їх спільні діти постійно проживають разом з матір`ю, ОСОБА_2 та перебувають на її утриманні.

Так, у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану та складною безпековою ситуацією, позивачка разом із дітьми тимчасового переїхали до Чеської Республіки де впродовж останніх років спільно проживають.

Повнолітній син ОСОБА_4 є студентом Луцького національного технічного університету і на даний час навчається на 2 курсі факультету комп`ютерних та інформаційних технологій денної форми навчання, його навчальний процес організований у дистанційний формі, зокрема за допомогою технічних засобів зв`язку. Термін закінчення університету 30 червня 2027 року.

Повнолітній син ОСОБА_4 немає власних доходів та потребує постійної фінансової батьківської допомоги/підтримки, приділяючи переважну більшість свого часу навчанню на денні формі, він не має змоги працевлаштуватись.

Неповнолітній син сторін, ОСОБА_5 є школярем та відвідує/навчається в освітньому

закладі в м. Брно Чеської Республіки за місцем свого проживання.

Для забезпечення та утримання дітей, матір`ю витрачаються значні суми грошових коштів, які спрямовуються для придбання одягу, продуктів харчування, навчальних матеріалів, засобів першої необхідності, медикаментів, сплату лікування (профілактики захворювань), орендних та комунальних послуг тощо.

Відповідач у вказаних процесах участі майже не приймає, іноді, однак вкрай рідко, надавав старшому сину невеликі суми грошових коштів для його особистих потреб.

Позивачці, перебуваючи за кордоном, без власного житла, без знання іноземної мови, враховуючи складнощі комунікації та адаптації до нових умов проживання, вкрай складно самостійно забезпечувати, утримувати та виховувати дітей. В такому випадку, це не дає можливості в повному обсязі забезпечувати повноцінний, всебічний і гармонійний розвиток дітей.

На підставі вищенаведеного, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму та стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 14.03.2025 справу було прийнято до розгляду та прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09.05.2025 на адресу суду надійшов відзив, обгрунтований тим, що відповідач заперечує, що діти перебувають на повному утриманні позивачки. Вказує, що він добровільно оплачує аліменти, оплачує за навчання сина в рівних частках з позивачкою, спору в них немає, він постійно спілкується з дітьми в телефонному режимі та в режимі відеозв`язку. Вказує, що старший син проживає окремо і отримує дохід. Тому просив суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Хомич Р.В. позов підтримав, просив задовольнити.

Представниця відповідача адвокатка Булат Ю.В. суду пояснила, що позов не визнає в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2 та 3 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У силу положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 травня 2022 року (справа №161/1864/22) шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.9-10).

В подружжя, у шлюбі народилися двоє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час повнолітній; - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час неповнолітній (а.с.7-8).

Позивачка разом із дітьми тимчасового переїхали до Чеської Республіки, де отримали статус біженців, їм було надано тимчасовий захист і квартиру на умовах користування (оренди) за адресою АДРЕСА_1 , що стверджується довідками про надання тимчасового житла/захисту власника із нотаріально засвідченим перекладом на українську мову (а.с.12-14).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачено, що для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня року прожитковий мінімум становить 3196 грн.

В судовому засадні встановлено, що відповідач інших осіб на своєму утриманні не має, є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований. Доказів на спростування вказаного суду не надано.

Відповідач ОСОБА_3 працює в Спільному Українсько польському підприємстві в формі Товариства з обмеженою відповідальності «Модерн-Експо» з 19.05.2021, його дохід з 01.10.2024 по 31.03.2025 склав 208 952,90 грн, що підтверджується довідкою від 23.04.2025 №114.

Вирішуючи спір, суд виходить насамперед із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, враховуючи особу відповідача, який є чоловіком працездатного віку, його матеріальне становище, те, що неповнолітній син проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, тому суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі в суд позовної заяви і до досягнення нею повноліття.

Щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначає, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч.1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено судом, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є студентом Луцького національного технічного університету і в даний час навчається на 2 курсі факультету комп`ютерних та інформаційних технологій денної форми навчання, у дистанційний формі, термін закінчення університету 30 червня 2027 року, що підтверджуються довідкою №2854/24 від 13 грудня 2024 року Луцького національного технічного університету (а.с. 11).

Тобто, навчання ОСОБА_7 є платним, стипендії не отримує.

Доказів того, що ОСОБА_7 працевлаштований сторонами суду не надано.

З урахуванням того, що повнолітній син відповідача продовжує навчання на денній формі навчання, перебуває на утриманні у матері, - суд вважає, що він дійсно потребує матеріальної допомоги.

Отже, судом встановлена обов`язкова сукупність юридичних фактів, що передбачають обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття: досягнення сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання в університеті, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу.

При вирішенні справи суд бере до уваги ту обставину, що обов`язок по утриманню дитини, в тому числі й повнолітньої, покладається на обох батьків у повній мірі.

А тому, зважаючи, що відповідач є працездатним, має можливість надавати допомогу на навчання сина, який її потребує, то суд приходить до висновку про можливість стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/8 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для повнолітньої, працездатної особи, починаючи з дня подачі в суд позовної заяви і до досягнення ним 23 років.

Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним і необхідним для забезпечення мінімальних потреб, необхідних для утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відтак, вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення.

З врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 1 059,80 грн. судового збору за вимогу про стягнення аліментів (пропорційно розміру задоволених позовних вимог), оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати такого на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 12, 13,77,81,89,141, 200, 206, 263,264,265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 110, 111, 112 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 (однієї шостої) частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.03.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/8 (однієї восьмої) частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для повнолітньої, працездатної особи, починаючи з 10.03.2025 року і до досягнення дитиною 23 (двадцяти трьох) років.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1 059 (одна тисяча п`ятдесят дев`ять) гривень 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 27.05.2025.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк