УХВАЛА

13 травня 2025 року

м. Київ

справа № 756/3499/23

провадження № 61-5932ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 20 березня 2025 року у справі Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер будівництво» про стягнення суми страхового відшкодування в порядку суброгації,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулося до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер будівництво» (далі - ТОВ «Віннер будівництво») в порядку суброгації страхове відшкодування у розмірі 218 909,34 грн, а також сплачений судовий збір в розмірі 3 283, 64 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 19 лютого 2020 року близько 03 год 30 хв на 112 км+700 м а/д Бориспіль-Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «MAN», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05 червня 2020 року у справі № 695/415/20 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Автомобіль «MAN», номерний знак НОМЕР_2 , був застрахований ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 06 грудня 2019 року № 2745/19-Тз/Зп116.

Відповідно до рахунку-фактури СТО від 03 березня 2020 року № СФ-0000562 ФОП ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту автомобіля «MAN», номерний знак НОМЕР_2 , склала 450 809,00 грн.

Позивач відповідно до договору добровільного страхування здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику у розмірі 446 027,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс серії АО № 004563305), відповідно до умов якого, ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну складає 130 000,00 грн.

Крім того, автомобіль «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП був забезпечений договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності.

ПрАТ «СК «Українська страхова група» здійснила на користь позивача виплату страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 227 117,66 грн.

Таким чином, різниця невідшкодованого страховиком за договором обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхового відшкодування становить 218 909,34 грн, яку позивач, посилаючись просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 - як заподіювача шкоди, та з ТОВ «Віннер будівництво» - як роботодавця водія, з вини якого під час виконання трудових обов`язків завдано майнову шкоду.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року частково задоволено позовні вимоги ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 , ТОВ «Віннер будівництво» про стягнення суми страхового відшкодування в порядку суброгації.

Стягнуто з ТОВ «Віннер будівництво» на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в порядку суброгації суму страхового відшкодування у розмірі 218 909, 34 грн; витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 283,64 грн.

У задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 березня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ з іноземними інвестиціями «Віннер будівництво» залишено без задоволення. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року залишено без змін.

У травні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 20 березня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати судове рішення в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з позивача на користь заявника витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому, незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Ціна позову у цій справі становить 218 909, 34 грн, що станом на 01 січня 2025 року не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 х 80 = 242 240,00 грн).

Зазначена справа є малозначною справою відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та судову практику у цій категорії справ.

Касаційна скарга не містить посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та судову практику у цій категорії справ.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).

Ураховуючи наведене, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Василевський Олександр Леонідович, на постанову Київського апеляційного суду від 20 березня 2025 року у справі Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер будівництво» про стягнення суми страхового відшкодування в порядку суброгації відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник