Романівський районний суд Житомирської області
У Х В А Л А

29 травня 2025 року селище Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Ковальчука М.В., з участю секретаря судового засідання Багінської В.І., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Сачка А.В., представника відповідача Кривенка М.П., розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Б.Хмельницького про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Романівського районного суду Житомирської області із позовом, в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,0784 га з кадастровим номером :12:000:0089, що укладений 10 листопада 2018 року між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ім. Б.Хмельницького (далі СТОВ ім. Б.Хмельницького) та ним, посилаючись на те, що останній не вчиняв підпис на такому правочині.

Заперечуючи відносно наведених позивачем обставин, СТОВ ім. Б.Хмельницького подано до суду відзив, в якому просило у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, посилаючись на правомірність укладеного правочину.

29 травня 2025 року позивачем подано до суду заяву, в якій він просить його позов залишити без розгляду.

В підготовчому засіданні позивач та представник позивача заяву про залишення позову без розгляду підтримали, представник відповідача щодо залишення позову без розгляду поклався на розсуд суду.

Одночасно представник відповідача просить вирішити питання про компенсацію здійснених відповідачем витрат на професійну правничу (правову) допомогу внаслідок необґрунтованих дій позивача, мотивуючи тим, що позивач свідомо та умисно, зловживаючи наданими йому процесуальними правами щодо оспорення правочину, зазначив недостовірні дані в позові з метою введення суду в оману та визнання недійсним договору оренди, умови якого повністю відповідають нормам чинного законодавства.

Позивач та представник позивача щодо компенсації здійснених відповідачем витрат на професійну правничу (правову) допомогу заперечили.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом статті 200 частини 2, статті 257 частини 1 пункту 5 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Положеннями статті 142 ЦПК України регламентовано порядок розподілу судових витрат у разі залишення позову без розгляду.

У відзиві на позов представник відповідача Кривенко М.П. повідомив, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які очікує понести відповідач складає 12000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником відповідача надано:

- ордер про надання правничої (правової) допомоги, виданий адвокатським бюро «Кривенка М.П.» від 17 травня 2022 року;

- договір про надання правової допомоги від 17 травня 2022 року № 17/05-1, укладений між СТОВ ім. Б.Хмельницького та адвокатським бюро «Кривенка М.П.», згідно якого гонорар складається залежно від обсягу та результату наданих послуг їх складності, необхідності виїзду у відрядження, особливих та додатковим вимог клієнта стосовно строків виконання доручення, характеру і тривалості професійних відносин бюро з клієнтом, новизни правових питань, що стосуються доручення, необхідності досвіду для його успішного завершення (пункту 4.3 договору);

- додаток до договору про надання правової допомоги від 17 травня 2022 року № 17/05-1, укладений між СТОВ ім. Б.Хмельницького та адвокатським бюро «Кривенка М.П.», в якому міститься орієнтовний опис послуги та розмір гонорару; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 27 вересня 2023 року;

- акт прийняття-передачі правової допомоги № 09/23-1 від 30 травня 2022 року про надані послуги СТОВ ім. Б.Хмельницького у зв`язку з розглядом справи № 290/248/22 із переліком наданих послуг (проведення переговорів з клієнтом на предмет зясування обставин справи, правовий аналіз наданих клієнтів документів, надання усного висновку з питань правозастосування з урахуванням актуальної судової практики, узгодження правової позиції з клієнтом 1500,00 грн; збирання доказів, складання тексту заяв по суті справи, систематизація, групування доказів, формування додатків до заяв по суті справи, направлення заяв по суті справи з доданими документами учасникам справи та до суду - 5500,00 грн);

- рахунок-фактуру № 05/22-1 від 30 травня 2022 року на суму 7000,00 грн;

- платіжне доручення № 8553 від 06 червня 2022 року на суму 7000,00 грн;

- акт прийняття-передачі правової допомоги № 09/23-1 від 27 вересня 2023 року про надані послуги СТОВ ім. Б.Хмельницького у зв`язку з розглядом справи № 290/248/22 із переліком наданих послуг (участь представника у Романівському районному суді Житомирської області до закінчення розгляду справи по суті судом першої інстанції, підготовка та подання заяв по суті справи 5000,00 грн);

- рахунок-фактуру № 09/23-1 від 27 вересня 2023 року на суму 5000,00 грн.

Таким чином, представником відповідача підтверджено обсяг наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.

Відповідно до частини 5 статті 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частиною 6 статті 142 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язкуйого визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до частини 9 статті 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що у разі залишення позову без розгляду вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат підлягають задоволенню у разі необґрунтованих дій позивача, або у випадках зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Отже, сам по собі факт залишення позивачем позову без розгляду не може бути підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію здійснених ним витрат.

Подання до суду заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

На ряду з цим, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим, зокрема, частиною 1 статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною 1 статті 4 ЦПК України, є безумовним доступом до правосуддя незалежного від обґрунтованості позову.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 640/1029/18, залишаючи в силі ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження з огляду на господарську юрисдикцію спору та відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, Велика Палата вказала, що доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною 1 статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною 1 статті 4 ЦПК України. Суд може обмежити реалізацію цього права, зокрема, у порядку, встановленому статтею 44 ЦПК України.

При цьому Велика Плата Верховного Суду не погодилася з доводами відповідача про необґрунтованість дій позивача, виражених у «свідомому» поданні «безпредметного позову до суду неналежної юрисдикції», оскільки закриття провадження у справі не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмета спору, ні свідоме порушення позивачем правил суб`єктної юрисдикції. Тому немає підстав для покладення на позивача витрат відповідача на правничу допомогу на підставі частини 5 статті 142 ЦПК України (пункти 42-46).

Представником відповідача не підтверджено достатніми засобами доказування факт того, що дії позивача при поданні позову були необґрунтованими.

Підстав для констатування факту необґрунтованості дій позивача у зв`язку із зверненням до суду із заявою про залишення його позову без розгляду судом також не встановлено.

Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Звернення позивача до суду мало на меті захист порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, та не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав, зокрема, права на подання відзиву, представництва інтересів в суді.

Враховуючи вищенаведене, суд, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, приходить до висновку, що представником відповідача не доведено, які дії позивача в ході розгляду справи слід вважати необґрунтованими та в чому їх прояв, тому відсутні підстави для покладення на позивача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 64, 200, 257, 258-260 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Б.Хмельницького про визнання правочину недійсним залишити без розгляду.

У задоволенні клопотання (заяви) представника відповідача сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Б.Хмельницького адвоката Кривенка Михайла Петровича про стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Б.Хмельницького про визнання правочину недійсним відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її постановлення в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя М.В. Ковальчук