КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/476/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Желепа О.В., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів,

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (далі ТОВ «Лелека») на її користь грошові кошти за договором №86Р/01/2022 у розмірі 33 322,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 16 479,19 грн та три відсотки річних у розмірі 3 024,20 грн.

Позов обґрунтований тим, що 29.01.2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лелека» укладено Договір №86Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одно плідна вагітність), пакет «Комфорт» відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачу кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у веденні пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги. Послуги мали надаватись у пологовому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п.8.4 договору вартість медичної допомоги зазначена в п.8.1 Договору у сумі 71 323,00 грн. сплачена позивачем одноразово у формі 100% передоплати, в день підписання договору.

У відповідності до п. 3.3 - позивач зобов`язується прибути в медичний заклад для проведення пологів з паспортом та обмінною картою.

Позивачка вказувала, у зв`язку з воєнними діями відповідач не надав їй обумовлених укладеними договорами послуг у повному обсязі, що змусило її звернутись до іншої медичної установи.

Також зазначала, що відповідач ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» часткового повернув кошти, а саме - 30.06.2023 року суму у розмірі 6 479,00 грн та 28.08.2023 року суму у розмірі 31 522,00 грн, проте, решта суми повернута ТОВ «Лелека» не була.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2023 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 31 522 гривні та витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,64 грн.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позов в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга обґрунтована тим, що відповідач не довів належними та допустимими доказами настання форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання ним обов`язку щодо повернення коштів, тому відмова суду у задоволенні позову в цій частині є безпідставною.

Рішення суду в частині стягнення коштів, що підлягають поверненню за договором, не оскаржується, тому апеляційному перегляду в цій частині не підлягає.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Вказує, що рішення суду є законними і обґрунтованими, підстави для його скасування відсутні. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (в редакції, чинній на день подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення грошових коштів у розмірі 52 825,39 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що 29.01.2022 року, між ОСОБА_1 та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» було укладено Договір №86Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачу кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у веденні пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги. Послуги мали надаватись у пологовому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.8.4 договору вартість медичної допомоги зазначена в п. 8.1 Договору у сумі 71 323,00 грн. сплачена позивачем, що підтверджується рахунком-фактурою №70905 від 29.01.2022 року.

У відповідності до п. 3.3 - позивач зобов`язується прибути в медичний заклад для проведення пологів з паспортом та обмінною картою.

Відповідно до п. 3.1 Договору, медичний заклад зобов`язаний надати якісну і кваліфіковану медичну допомогу Пацієнту в межах цього Договору.

Пунктами 9.3, 9.4 Договору передбачено, що сторони не несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання цього Договору у разі виникнення особливих обставин з об`єктивних причин (форс-мажорні обставини), які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки. До таких обставин віднесено, зокрема війну та воєнні дії.

Відповідно до п. 9.5 Договору, сторона яка не може виконувати свої договірні відносини, внаслідок обставин, зазначених у п. 9.4 Договору повинна проінформувати про це іншу сторону, а також належним чином цей факт підтвердити.

Пунктом 11.2 Договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання із врахуванням вимог п. 8.4 Договору, і діє до остаточного виконання зобов`язань.

Згідно з п. 10.1 Договору, він може бути достроково припинений з ініціативи пацієнта за умови письмового повідомлення медичного закладу із зазначенням причин. В такому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення пацієнта. В такому випадку пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості Договору, за винятком вартості фактично наданої медичної допомоги.

Позивачем по договору №86Р/01/2022 сплачено 71 323,00 грн, що складається з основної суми договору спостереження пологів - вартість із 7% знижкою складає 69 523,00 грн та страхового платежу «Безпечні пологи розширена», програма 1 - вартість 1800 грн.

Згідно договору добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби №7619/999/318/210003635 від 29.01.2022 року сплачена позивачем сума у розмірі 1800 грн. була оплачена на користь страховика - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

З матеріалів справи також встановлено, що позивачка 14.04.2022 зверталася до відповідача з заявою та електронним зверненнями, у якому просила вирішити питання щодо повернення коштів, у зв`язку з припиненням відповідачем надання послуг.

Відповідно до п. 10.1 укладеного між сторонами договору, Дія цього Договору може бути достроково припинена, зокрема, з ініціативи Пацієнта, за умови письмового повідомлення Медичного закладу, шляхом написання заяви на ім?я Головного лікаря Медичного закладу, із зазначенням причин розірвання Договору. В цьому випадку Договір вважається розірваним через 5 (п?ять) робочих днів з моменту отримання відповідного повідомлення від Пацієнта, при цьому пацієнту, на його письмову вимогу, повертається сплачена за Договором сума, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

Отже, договір між сторонами було розірвано 21.04.2022, що додатково підтверджується копією електронного листа від 18.04.2022, у якому відповідач повідомив позивачку, що її запит на розірвання договору прийнято. Однак, доказів своєчасного повернення коштів у повному обсязі суду не надано.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Лелека» частково повернули кошти, у розмірі 6 479,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №4451 від 30.06.2023 року та суму у розмірі 31 522,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №5973 від 28.08.2023 року.

Згідно ч. 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідач не виконав умови Договору з надання медичних послуг, і сплачені позивачкою кошти повернув не в повному обсязі.

При цьому, пунктом 10.1 Договору передбачено право позивача відмовитись від договору в односторонньому порядку, у такому випадку зобов`язання є припиненим, і пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості Договору.

Відповідно до наданих доказів, позивачка народила дитину в іншому медичному закладі.

За таких обставин правильними є висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки залишку неповернутої суми коштів, сплаченої ОСОБА_1 за умовами договору. Отже, відповідно до статей 598, 907 ЦК України, поверненню підлягає сума вартості медичних послуг за договором №86Р/01/2022 в сумі 31 522,00 грн.

При цьому, як встановлено судом, відповідно до договору добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби №7619/999/318/210003635 від 29.01.2022 року сплачена позивачем сума у розмірі 1800 грн була оплачене на користь страховика - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума сплачених за вказаним договором коштів у розмірі 1800,00 грн не підлягає стягненню з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека».

Відмовляючи позивачці у задоволенні вимоги про стягнення грошових коштів в частині інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що невиконання обов`язку щодо повернення коштів могло бути наслідком поважних та навіть об`єктивних причин, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку російської федерації. Суд зауважив, що такі обставини офіційно визнані форс-мажорними (непереборними обставинами), які сторони не могли передбачити.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 617 ЦК України обставини непереборної сили звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте, не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Оскільки позовні вимоги стосуються несвоєчасного повернення коштів за сплачені та не надані послуги внаслідок розірвання договору, а не відповідальності за невиконання договору, такі кошти підлягають поверненню.

Крім того, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не довело наявності підстав для утримання ним коштів, сплачених ОСОБА_1 за надання їй медичних послуг, які надані не були.

Тому, наявність форс-мажорних обставин у відповідача не позбавляє позивачку права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав односторонього припинення зобов`язання за її ініціативою.

Сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі №922/1093/22).

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі №922/2394/21 також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Відповідач вказує на те, що з березня 2022 року робота пологового будинку була вимушено припинена через російську агресію та введення воєнного стану на території України, надання пологовим будинком медичної допомоги пораненим військовослужбовцям, територіальній обороні, мирним жителям, породіллі, обстріли будівлі пологового будинку. Вказані обставини на думку колегії суддів можуть лише свідчити про перешкоди виконання його обов`язку щодо надання послуг відповідно до умов договору. Поряд з цим, відповідач жодним чином не мотивує та не обґрунтовує, як саме вказані обставини вплинули на неможливість виконання обов`язку саме з повернення позивачці коштів отриманих за договором, внаслідок розірвання договору, що передбачено п. 10.1 договору.

Порушення відповідачем строків повернення грошових коштів, що встановлені договором, є підставою для нарахування платежів, передбачених статтею 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Платежі встановлені статтею 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер.

Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а стаття 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання (правовий висновок, викладений у постановах ВСУ від 12 квітня 2017 року у справі №3-1462гс16, ВП ВС від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), ВП ВС від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19).

З огляду на вказане, колегія суддів доходить висновку, що інфляційні втрати та 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання, нараховані на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, питання про стягнення яких порушується позивачем, є компенсацією за невиконання умов договору, від виплати якої відповідач не звільнений у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, а тому ці кошти підлягають стягненню з відповідача.

Разом з цим, як видно із наданих позивачкою розрахунків, інфляційні втрати та 3 % річних нараховано за період з 01.04.2022 року по 01.09.2023 на суми, що включають 1800 грн страхового платежу, який, як вказано вище, поверненню не підлягає.

За таких обставин апеляційний суд здійснює власний розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 21.04.2022 (дата розірвання договору) по 01.09.2023 (дата звернення з позовом), з урахуванням часткового повернення коштів 30.06.2023 та 28.08.2023, та доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача розрахунок інфляційних втрат у розмірі 13 489,90 грн та 3 % річних у розмірі 2801,24 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційні втратз ухваленням нового рішення часткове задоволення цих вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно, з урахуванням ч. 13 ст. 141 ЦПК України, рішення суду підлягає також скасуванню в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Пропорційно до задоволених позовних вимог, з урахуванням частки задоволених вимог апеляційної скарги, з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2429,33 грн судового збору.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

На рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2023 року в частині вирішення вимог щодо стягнення 3% річних, інфляційних втрат та судового збору скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (, м. Київ, вул. Квітки Цісик, 56) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) інфляційні втрати у розмірі 13 489,90 грн, 3 % річних у розмірі 2801,24 грн та судовий збір у розмірі 2429,33 гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: О.В. Желепа

Т.О. Невідома