Романівський районний суд Житомирської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
13 травня 2025 року селище Романів
Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Ковальчука М.В., з участю секретаря судового засідання Багінської В.І., представника позивача Крижанівського О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миропільської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на майновий пай та зобов`язання вчинення певної дій, -
В липні 2024 року через систему «Електронний суд» адвокат Крижанівський О.А. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Миропільської селищної ради Житомирського району Житомирської області, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 4,40 умовних кадастрових гектарів в межах території Миропільської селищної територіальної громади Житомирського району Житомирської області в порядку паювання земель, що перебували в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Колос» (далі КСП «Колос») та зобов`язати цей орган місцевого самоврядування виділити їй спірну земельну частку (пай) в межах території вказаної територіальної громади.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 15 липня 1985 року позивача було прийнято в члени колгоспу імені Котовського с. Мала Козара та призначено на посаду головного бухгалтера. У 1989 році при реорганізації колгоспу імені Котовського с. Мала Козара було утворено окремі сільськогосподарські артілі (колгоспи): імені Котовського с. Мала Козара та «Комуніст» с. Пилипо Кошара. У 1992 році колгосп «Комуніст» с. Пилипо Кошара було реорганізовано в КСП «Колос».
На момент видачі КСП «Колос» державного акту на право колективної власності на землю від 20 червня 1996 року позивач була членом КСП «Колос», проте, з невідомих причин її не було включено до списку громадян-членів КСП «Колос», що додається до державного акту.
Позивач довідалася про порушення її прав із листа Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 11 квітня 2024 року, з якого стало відомо, що остання не була включена до списку осіб до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Колос».
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві.
Позивач в судове засідання, яка була належним чином повідомлена про час і місце його проведення, не з`явилася.
Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що на підставі державного акту на право колективної власності на землю серії ЖТ-07-13-000022 від 20 червня 1996 року КСП «Колос» було передано у колективну власність 929,4 га землі для сільськогосподарського використання відповідно до рішення Малокозарської сільської ради народних депутатів від 10 серпня 1995 року № 5. Вказаний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1.
Додатком № 1 до державного акту визначено «Список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства», що мають право на земельну частку (пай).
У списку осіб, доданому до вказаного державного акта на право колективної власності на землю, ім`я ОСОБА_1 відсутнє.
Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 11 квітня 2024 року № 29-6-0.6-1433/2-24, в «Документації по паюванню земель, переданих у колективну власність КСП «Надія» Великокозарської сільської ради Дзержинського району Житомирської області» та «Проектно-технічної документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та складання державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам членам реформованого КСП «Надія» на території Великокозарської сільської ради Дзержинського району Житомирської області» ОСОБА_1 відсутня в списках осіб, які мають право на земельну частку (пай) реформованого КСП «Надія». Також вказано, що відповідно до Додатку № 1 до державного акту на право колективної власності на землю серії ЖТ-07-13-000022, виданого КСП «Колос» с. Пилипо Кошара Малокозарівської сільської ради Дзержинського району Житомирської області, ОСОБА_1 відсутня в списках осіб, які мають право на земельну частку (пай) КСП «Колос».
Згідно архівної довідки, виданої архівним відділом Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 23 січня 2025 року № 06-02/01-28, в архівному фонді сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» (далі СТОВ «Колос») с. Пилипо Кошара Романівського району Житомирської області у книгах протоколів засідань правління та загальних зборів членів КСП «Колос» с. Пилипо Кошара Дзержинського району Житомирської області за 1995-1996 роки рішень про виведення з членів підприємства ОСОБА_1 не виявлено.
Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 05 червня 2024 року № 2068/35-24, в матеріалах, які входять до складу наявної у Відділі № 1 «Документації по паюванню земель, переданих у колективну власність КСП «Колос» Малокозарської сільської ради Дзержинського району Житомирської області», згідно додатку до розпорядження голови Дзержинської районної державної адміністрації від 12 березня 1997 року № 75 «Розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах» розмір земельної частки (паю) по даному господарству становить 4,40 умовних кадастрових гектарів.
Згідно архівної довідки, виданої архівним відділом Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 23 січня 2025 року № 06-03/01-28, відповідно до протоколу зборів колгоспників колгоспу імені Котовського с. Мала Козара від 01 березня 1989 року № 1 колгосп імені Котовського с. Мала Козара роз`єднано і утворено два самостійних господарства імені Котовського с. Мала Козара та «Комуніст» с. Пилипо Кошара. Відповідно до протоколу загальних зборів колгоспників колгоспу «Колос» від 14 листопада 1992 року № 4, на базі колгоспу «Комуніст» с. Пилипо Кошара створено КСП «Колос». Відповідно до протоколу загальних зборів членів КСП «Колос» від 23 лютого 2000 року № 2, КСП «Колос» реорганізовано в СТОВ «Колос».
До позову ОСОБА_1 додано копію трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 , видану 15 листопада 1969 року, володільцем якої значиться ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також до позову додано копію архівного витягу, виданого архівним відділом Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 13 березня 2024 року № 114-01/07-03. У даному архівному витязі містяться відомості про прийняття ОСОБА_1 (зазначено скорочене власне ім`я та по батькові) в члени колгоспу імені Котовського с. Мала Козара з 15 липня 1985 року (протокол № 10 від 30 липня 1985 року засідання правління колгоспу імені Котовського с. Мала Козара), про прийняття ОСОБА_1 (зазначено скорочене власне ім`я та по батькові) на посаду головного бухгалтера в колгосп імені Котовського с. Мала Козара з 15 липня 1985 року (протокол № 10 від 30 липня 1985 року засідання правління колгоспу імені Котовського с. Мала Козара, протокол № 1 від 04 лютого 1986 року звітних зборів уповноважених колгоспа імені Котовського) та про звільнення ОСОБА_1 (зазначено скорочене власне ім`я та по батькові) з посади головного бухгалтера в КСП «Колос» (протокол № 7 від 05 листопада 1995 року засідання правління КСП «Колос»).
Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Згідно статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-ІV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільсько-господарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Згідно з вимогами статей 22, 23 Земельного кодексу України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) та Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду у судах. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.
Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.
У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина перша, друга статті 12 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, у списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що додається до державного акта на право колективної власності на землю серії ЖТ-07-13-000022 від 20 червня 1996 року, ОСОБА_1 відсутня.
Наявні в матеріалах справи копія трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 15 листопада 1969 року та архівний витяг № 114-01/07-03 від 13 березня 2024 року не підтверджують факт прийняття ОСОБА_1 у члени КСП «Колос» та її роботи у даному господарстві, оскільки дані, що містяться в цих правовстановлюючих документах не збігаються з даними, зазначеними у паспорті громадянина України ОСОБА_1 .
Інших належних та допустимих доказів того, що під час розпаювання КСП «Колос» ОСОБА_1 була членом останнього, матеріали справи не містять.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).
Встановивши, що станом на 20 червня 1996 року - на час видачі КСП «Колос» державного акту на право колективної власності на землю ОСОБА_1 не була членом останнього та не була включена у списки пайовиків під час розпаювання, суд приходить до висновку про те, що право ОСОБА_1 як співвласника колективної власності на земельну частку (пай) не виникло та не набуте відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».
Суд також враховує те, що вимог щодо включення позивача до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, позивач не заявляла, рішення щодо невключення у такі списки остання не оскаржувала.
За вказаних обставин суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуто Романівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його ухвалення (складення повного судового рішення).
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Повний текст рішення буде складено 22 травня 2025 року.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя М.В. Ковальчук