Провадження 2-о/127/268/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Сунько Я.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в :

22.05.2025 року ОСОБА_1 звернулась із заявою, в якій зазначила, що з 2005 року до 05.02.2024 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 .

Проте, ОСОБА_2 систематично вчиняє протиправні дії відносно неї - домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, в зв`язку з чим ОСОБА_1 змушена викликати поліцію. Так, термінові заборонні приписи відносно ОСОБА_2 були видані 01.03.2024 року, 07.04.2024 року, 07.04.2024 ркоу, 26.02.2025 року, 01.04.2025 року.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2024 року у справі № 127/7059/24 провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрите на підставі ст. 38 КУпАП. Події вдбувались 01.03.2024 року по факту образ, вчинених в будинку АДРЕСА_1 , що могли завдати шкоди життю та здоров`ю ОСОБА_1 . Разом з тим, закриття справи за нереабілітуючих підстав не є обставиною, що спростовує факт насильства.

Крім того, ОСОБА_1 неодноразово зверталась до поліції із заявами про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства за адресою АДРЕСА_2 : 01.04.2025 року по факту психологічного тиску; 26.03.2025 року в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 в нічний час зняв чотири колеса з автомобіля; 28.02.2025 року в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 під час дії заборонного припису приїхав до будинку і з гаражного приміщення виніс батареї і морозильну камеру; 26.02.2025 року по факту застосування фізичної сили до ОСОБА_1 .

Систематичність протиправних дій ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 стала підставою для звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ОСОБА_1 просила суд видати обмежувальний припис строком на 6 місяців стосовно ОСОБА_2 та визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 в будь-якій формі контактувати (телефонні дзвінки, месенджери, соціальні мережі) з ОСОБА_1 ;

- обмежити ОСОБА_2 наближатися ближче, ніж 300 метрів до ОСОБА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися до місця проживання, перебування, заборонити переслідувати ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримала і просила її задоволити. Додатково повідомила, що на даний час триває спір про поділ спільного майна подружжя будинку АДРЕСА_1 і автомобіля «Hyundai», проте ОСОБА_2 вчиняє протиправні дії: спалив камери в будинку, псує майно, викидає її речі, зняв колеса і інші деталі з її автомобіля, злив гальмівну рідину тощо. За його проханням приходили люди зі зброєю і погрожували їй. Внаслідок неодноразового психологічного і фізичного впливу з боку ОСОБА_2 вона перебуває в постійному страху, зверталась за захистом до правоохоронних органів. Вважає, що поки буде тривати провадження про поділ майна ОСОБА_2 буде продовжувати вчиняти насильство фізичного і психологічного характеру, тому просила видати обмежувальний припис на строк 6 місяців із покладенням на ОСОБА_2 обов`язків, визначених нею у заяві.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 заяву підтримав, просив видати обмежувальний припис, оскільки систематичність неправомірних дій ОСОБА_2 вказує на те, що він продовжуватиме вчиняти домашнє насильство.

Заінтересована особа ОСОБА_2 повідомив, що всі звинувачення є безпідставними, до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї він не притягувався і фізичного насильства до ОСОБА_1 не застосовував, майно в будинку не псував і колеса від автомобіля не забирав. Після розірвання шлюбу в 2024 році вони ще спільно проживали із ОСОБА_1 , але вона весь час провокувала конфлікти, влаштовувала скандали, викидала його речі, тому він тимчасово проживає у сестри, а до будинку приходить, щоб забрати особисті речі. Поліцейські складали протоколи за насильство в сім`ї як на ОСОБА_1 , так і на нього, але оскільки звинувачення були безпідставні, всі провадження відносно нього були закриті судом. Просив врахувати, що будинок він побудував під час шлюбу для сім`ї, у кожного є своя кімната, він ніколи не застосовував фізичну силу до ОСОБА_1 , а останнім часом взагалі уникає спілкування з ОСОБА_1 і приходить до будинку разом з дітьми, коли привозить їх зі школи, щоб забрати речі. Просив відмовити в задоволенні заяви.

Представник ОСОБА_4 повідомила, що матеріали справи містять лише безпідставні звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів, постанов суду про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні домашнього насильства немає, всі провадження були закриті, і заявник не надала доказів ризику вчинення будь-яких протиправних дій ОСОБА_2 в майбутньому. Тому, ОСОБА_1 не стала жертвою домашнього насильства, а умисно і безпідставно звинувачує ОСОБА_2 .

Вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, представників, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2024 року шлюб розірваний.

Від шлюбу мають трьох дітей, двоє з них неповнолітні.

ОСОБА_1 разом із дітьми проживає в будинку АДРЕСА_1 , який набутий ними під час шлюбу.

ОСОБА_2 в будинку не проживає з 2024 року, хоча зареєстрований.

Сторони в судовому засіданні визнали, що між ними відбуваються конфлікти. Також сторони визнали, що і ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 звертались до правоохоронних органів із заявами про вчинення насильства в сім`ї, за наслідками розгляду яких на ОСОБА_1 і на ОСОБА_2 протягом 2024-2025 років були складені протоколи за ст. 173-2 КУпАП.

До матеріалів справи заявник ОСОБА_1 надала термінові заборонні приписи, згідно яких вжиті заходи до кривдника ОСОБА_2 по подіям 09.03.2024 року (а.с. 12), 07.04.2024 року (а.с. 13, 14), 26.02.2025 року (а.с. 15), 01.04.2025 року (а.с. 16) у виді заборон будь-яким способом контактувати з ОСОБА_1 на строк 5 або 10 діб.

ОСОБА_1 не надала жодної постанови суду про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні домашнього насильства.

Згідно даних системи документообігу суду Д-3 в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області протягом 2024-2025 років перебували справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП:

-справа № 127/37353/23 по подіям 15.11.2023 року провадження у справі закрите постановою від 10.01.2024 року за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення;

-справа № 127/5640/24 по подіям 09.02.2024 року провадження у справі закрите постановою від 12.03.2024 року за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення;

-справа № 127/12482/24 по подіям 07.04.2024 року провадження у справі закрите постановою від 30.04.2024 року за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення;

-справа № 127/7059/24 по подіям 01.03.2024 року провадження у справі закрите постановою від 01.07.2024 року на підставі ст. 38 КУпАП;

-справа № 127/23437/24 по подіям 05.07.2024 року провадження у справі закрите постановою від 01.10.2024 року за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення;

-справа № 127/6841/25 по подіям 26.02.2025 року провадження у справі закрите постановою від 23.04.2025 року за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення;

-справа № 127/10800/25 по подіям від 01.04.2025 року провадження у справі закрите постановою від 25.04.2025 року за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення.

В судовому засіданні також було встановлено, що ОСОБА_1 зверталась 26.03.2025 року і 29.03.2025 року до поліції з приводу самоуправства з боку ОСОБА_2 щодо зняття коліс з автомобіля «Hyundai», а також з приводу крадіжки ременя і дисків з автомобіля, у вчиненні якої вона підозрює ОСОБА_2 (а.с. 21-30). Поліцейськими були відібрані пояснення, а також встановлено, що факт домашнього насильства не підтвердився і жертвою домашнього насильства ніхто не став, а відносини мають цивільно-правовий характер. По подіям 29.03.2025 року у рапорті поліцейських також було зазначено, що заявниця ОСОБА_1 відмовилась вказувати обставини крадіжки, поводилась агресивно і нетактовно.

На підтвердження обставин, викладених у заяві, ОСОБА_1 також надала відеозапис події від 07.04.2024 року, який був оглянутий в судовому засіданні, на якому зафіксовано конфлікт між колишнім подружжям ОСОБА_5 з приводу користування будинком, в якому вони проживають, і користування особистими речами.

Разом з тим, слід зазначити, що діям ОСОБА_2 в даній ситуації була надана оцінка судом при розгляді справи № 127/12482/24 і встановлено, що лише факт наявності конфліктної ситуації між її учасниками не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю ОСОБА_1 і неповнолітньої ОСОБА_6 не встановлено. Рівень небезпеки для ОСОБА_1 і ОСОБА_6 визначено «середній» і «низький» відповідно. Проте, за наслідками проведеного працівниками поліції оцінювання ризиків для постраждалих 07.04.2024 року відносно ОСОБА_2 було винесено терміновий заборонний припис. Провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП було закрите за відсутністю складу правопорушення.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі д дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб тощо.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»)

Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо колишнього чоловіка ОСОБА_1 обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне і фізичне насильство (погрози фізичною розправою, нанесення тілесних ушкоджень, образи, псування речей тощо), проте, належних і достатніх доказів з метою оцінки ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, заявник не надала.

Суд враховує, що в установленому законом порядку вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не встановлена, доказів тілесних ушкоджень ОСОБА_1 немає. Звернення до правоохоронних органів протягом 2024-2025 років були внаслідок конфліктів між сторонами, пов`язаних з поділом їх спільного майна і вірогідності продовження вчинення подібних дій також немає.

Самі по собі протоколи про адміністративні правопорушення за відсутності інших доказів не підтверджують вину особи, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини і не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом». Обставини, що були викладені в протоколах ґрунтувались виключно на поясненнях ОСОБА_1 , про що вказано у всіх постановах суду, наведених вище.

Видача тимчасового заборонного припису не є рішенням уповноваженого органу про винуватість особи, а є спеціальним заходом, з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Таким чином, заявником ОСОБА_1 не було доведено, що вона є особою, яка постраждала від насильства з боку ОСОБА_2 і потребує захисту в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

На даний час в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя будинку АДРЕСА_1 , який є єдиним житлом для обох сторін і для їх трьох спільних дійтей, в тому числі неповнолітніх.

В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначала, що обмежувальний припис необхідний на період, поки справа про поділ майна перебуває в провадженні суду.

Варто зауважити, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 5 вересня 2019 у справі №756/3859/19).

Враховуючи викладене, оцінюючи встановлені судом обставини та досліджені докази, відсутність ризиків вірогідності вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 , настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення для заявника, суд дійшов висновку, що підстав для видачі обмежувального припису за заявою ОСОБА_1 немає.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 350-5, 350-6 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 27.05.2025 року.

Суддя