Провадження № 2/202/330/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Голєва А.А.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, стягнення суми, сплаченої за товар, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, стягнення суми, сплаченої за товар, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 у позовній заяві посилається на те, що 03.08.2018 між ним та відповідачем було укладено договір № DQ 4518 відповідно до якого відповідач зобов`язався виготовити та передати у власність ПХВ конструкції. Загальна вартість виробу складала 4 601 грн. В той же день було сплачено відповідачу 3 600 грн через термінал відповідача. Наголошував, що договір він підписував проти волі внаслідок поважних сімейних обставин. Однак після укладення договору він з`ясував, що указані в замовленні вікна не відповідають його вимогам, а запропонована відповідачем ціна є необґрунтованою. Тому, на наступний день він звернувся до відповідача з заявою про зміну конфігурації та розмірів виробу, але йому було відмовлено та повідомлено, що замовлення вже відправлено у виробництво. Наголошував, що договір має невизначені умови, не містіть відомостей про сертифікацію та якість виробу. На виконання договору йому привезли конструкції вікон та ним сплачено 1 001 грн. Йому, як споживачу послуг відповідача, через дефект виробу завдано матеріальну та моральну шкоду. Посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», просив визнати правочин № DQ 4518 від 03.08.2018 в частині виконання доручення по договору в розмірі 3 600 грн недійсним, стягнути з відповідача на його користь 15 016 грн на відшкодування завданої матеріальної шкоди та 1 000 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди

ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву в якому зазначав, що він не є стороною кредитного договору, який укладено між позивачем та АТ КБ «Приватбанк». Заперечував щодо задоволення позовних вимог та зазначав, що обставини, викладені позивачем в позові, не підтверджуються належними доказами.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 29.04.2021 об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ФОП - ОСОБА_2 , ФОП - ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, укладеного внаслідок обману та відшкодування матеріальної та моральної шкоди (справа №234/7987/20, провадження №2/234/931/21), з цивільною справою за позовною заявою ОСОБА_1 до ФОП - ОСОБА_2 , ФОП - ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, стягнення суми, сплаченої за товар та моральної шкоди (справа №234/12247/18, провадження №2/234/745/21), присвоївши об`єднаній справі єдиний номер справи №234/12247/18, провадження №2/234/745/21.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП - ОСОБА_2 , ФОП - ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, стягнення суми, сплаченої за товар, відшкодування матеріальної та моральної шкоди до судового розгляду по суті у судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Соловйов В.Б. позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Відповідач фізична особа підприємець ОСОБА_2 у судові засідання не з`являвся. У судові засідання з`являвся представник ОСОБА_2 , який в подальшому подав заяву про розгляд справи без їх участі, та просив відмовити у позові.

Відповідач фізична особа - підприємець ОСОБА_3 в судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

ОСОБА_1 в судовому засідання допитано в якості свідка, під час якого ОСОБА_4 підтвердив обставини, викладені в позові та поясненнях.

Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши його як свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України закріплена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом.

03.08.2018 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 укладений договір № DQ4518 відповідно до якого ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) домовились, що замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, а замовник зобов`язується оплатити та прийняти готові вироби відповідно до умов договору.

Договір укладено у простій письмовій формі в двох екземплярах, по одному для кожної зі сторін. Укладеним між сторонами договором визначено усі істотні умови, у тому числі технічні характеристики, порядок та строки передачі товару.

Відповідно до п 3.1 Договору замовник зобов`язується сплатити вартість виробів, що складає 4 601 грн.

Відповідно до п. 3.2 Договору, після виконання пункту 3.1, виконавець зобов`язується передати у власність замовника вироби протягом 45 робочих днів з моменту виконання замовником п. 3.1. договору, а у разі якщо вироби мають нестандартну комплектацію строк передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 60 робочих днів.

В п. 3.9 Договору зазначено, що зобов`язання виконавця за договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання замовником акта прийому - передачі виробів.

Згідно з п. 3.10 замовник підписує акт - прийому передачі виробів або надає мотивовану відмову від підписання з зазначенням недоліків. У випадку не підписання замовником акта прийому - передачі та не надання мотивованої відмови, виконавець має право не передавати вироби у власність замовника.

Згідно акту виконаних робіт від 05.10.2018 позивач отримав від ФОП ОСОБА_5 замовлення відповідно до договору DQ-4518. При цьому претензій до конструкцій позивач не мав, що підтверджується його особистим підписом в акті виконаних робіт.

Відповідно до п. 7.6 договору замовник повідомлений про неможливість розірвання договору відповідно до доповнення № 3 до Постанови КМУ від 19.03.1994 року № 172, затвердженого Переліку товарів належної якості, не підлягаючих обміну чи поверненню, враховуючи вимоги ст. 184 ЦК України є річчю, визначеною індивідуальними ознаками, незамінною.

03.08.2018 між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір про надання послуг № 1-1, згідно якого ФОП ОСОБА_3 зобов`язаний як виконавець за завданням замовника ФОП ОСОБА_5 надати послуги, а замовник зобов`язується здійснити оплату цих послуг за наступні дії: допомога в оформленні споживчих кредитів для клієнтів ФОП ОСОБА_2 ; отримання на розрахунковий рахунок грошових коштів за кредитними договорами клієнтів ФОП ОСОБА_2 ; перерахування ФОП ОСОБА_2 грошових коштів, які отримані при виконанні доручення по договору № DQ 4518 в розмірі 3 600 грн, протягом трьох робочих днів з моменту зарахування зазначених грошових коштів від покупця на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3 .

На виконання умов договору в частині оплати замовлення в цей же день 03.08.2018 позивач уклав з АТ КБ «Приватбанк» кредитний договір на суму 3 600 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією про розірвання договору № 04/08 від 04.08.2018 через невідповідність розміру та конфігурації виробу.

ОСОБА_1 до зазначеної претензії надано фіскальний чек АТ «Укрпошти» від 09.08.2019, тобто через рік після укладення спірного договору, про здійснення рекомендованого поштового відправлення на ФОП ОСОБА_6 за адресою: 84307 Краматорськ.

Відповідно до п.3.3 укладеного між сторонами договору перед придбанням вищезазначеної продукції замовник зобов`язаний самостійно ознайомиться зі споживчими якостями товарів та послуг, які надаються йому виконавцем у вигляді нормативних документів фірми-виробника у відповідності до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача»

Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо наявності підстав для розірвання договору оскільки відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частинами 1, 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Тобто, тільки сукупність чотирьох обов`язкових ознак недоліку надає підстави вважати його істотним недоліком із усіма правовими наслідками щодо задоволення вимог споживачів.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Докази, на підставі яких сторони обґрунтовують обставини, на які вони спираються, мають відповідати вимогам, встановленим ст.ст.77-80 ЦПК України належними, допустимими, достатніми та достовірними.

Позивачем відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України не доведено наявність підстав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» за яких споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг).

Позивачем не надано доказів, що вироби, які передані йому за договором мають істотні недоліки, у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів».

З урахуванням загальних положень відшкодування школи під час вирішення спорів за ст.ст. 116, 1167 ЦК України про відшкодування шкоди доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, проте позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наведених нею обставин.

Суд виходячи з того, що позивачем не доведено, що вироби мають істоті недоліки та його введено в оману при укладенні оскаржуваного договору, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання договору недійсним та стягнення матеріальної шкоди, у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

Вирішуючи вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.

Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У договірних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Враховуючи, що позивачем не доведено протиправної поведінки відповідача, підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди відсутні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, витрати по оплаті судового збору необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 76-78, 81, 263, 264, 265, 354 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) про визнання правочину недійсним, стягнення суми, сплаченої за товар, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Бєсєда