КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3889/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Мальцевої Галини Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року та на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 червня 2023 року між ТОВ «Качай гроші» та відповідачем укладено договір кредитної лінії №00-8228732 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії у розмірі 4 500 грн на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплачені проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Відразу після вчинення дій відповідача, 02.06.2023 року ТОВ «Качай гроші» ініціювало переказ коштів згідно договору №00-8228732 від 02.06.2023 року безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ФК «Контрактовий дім» на платіжну картку № НОМЕР_1 .

Всупереч умов договору №00-8228732 від 02.06.2023 року відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, що створило заборгованість у розмірі 13 837,50 грн, яка складається з 4 725,00 грн заборгованості по кредиту та 9 112,50 грн заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

18 грудня 2023 року ТОВ «Качай гроші» та позивач уклали договір факторингу №1-18122023, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. За цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №1-18122023 від 18.12.2023 від ТОВ «Качай гроші» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 13 837,50 грн.

З огляду на викладене, позивач просив суд стягнути щ ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 00-8228732 від 02.06.2023 року у розмірі 13837,50 грн, яка складається з 4725 грн заборгованості за тілом та 9112,50 грн заборгованість за відсотками. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу просив покласти на відповідача.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 4 725,00 грн заборгованості за основною сумою боргу, 9 112,50 грн заборгованості за відсотками та 2 422,40 грн сплаченого судового збору.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року.

Не погодившись з вказаними судовими рішеннями, 14 квітня 2025 року адвокат Мальцева Г.Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала до Київського апеляційного суду через підсистему ЄСІТС - «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій просила скасувати заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2024 року та додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 березня 2025 року, та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 отримала зазначений у кредитному договорі одноразовий ідентифікатор, відсутні підтвердження яким засобом зв`язку це було зроблено чи за допомогою якої інформаційно-телекомунікаційної системи. В матеріалах справи відсутні будь-які докази надання кредиту ОСОБА_1 ..

Вказувала, що позивачем до матеріалів справи надано лише розрахунки заборгованості за кредитними договорами, що є неналежними доказами наявності боргу за кредитним договором, оскільки довідка розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення дій одної сторони (банку, фінансової компанії). Розрахунок заборгованості також не є первинним документом, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволити б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків, а також, за відсутності належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилалась також на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази переходу права вимоги за кредитним договором до позивача, що в свою чергу не доводить перехід грошової вимоги за такими договором до позивача.

Представник апелянта звертала увагу, що в доданому позивачем витягу з реєстру боржників (а.с. 24-25) в якому нібито зазначено прізвище ОСОБА_1 , проте вказаний витяг не підписано жодною стороною договору факторингу. Тому вважає, що на підтвердження переходу права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитними договорами позивачем надано лише форму актів прийому-передачі реєстру боржників до договорів факторингу, в яких відсутня інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників.

Вважає, що надані позивачем витяг з реєстру боржників не можна визнати належним доказом на підтвердження факту переходу права вимоги від ТОВ «Качай гроші» до ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги за кредитним договором від 02 червня 2023 року № 00-8228732 з огляду на те, що у цьому витягу зазначені лише ПІБ боржника, номер кредитного договору та сума боргу.

Зазначала, що невід`ємними додатками до договорів факторингу є Реєстри боржників та Акт прийому-передачі, що набирають чинності з дати його підписання уповноваженим представниками сторін. Проте, наданий витяг не містить підписів уповноважених осіб та печаток Клієнта та Фактора як сторін договору факторингу, а сформований без підписів, до матеріалів справи надано лише пустий аркуш із підписами (а.с. 26). В акті приймання-передачі не зазначено взагалі про передачу права вимоги за кредитним договором ОСОБА_1 ..

На переконання представника апелянта, позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 02 червня 2023 року № 00-8228732 від первісного кредитора ТОВ «Качай гроші» до ТОВ «ФК «ЕЙС».

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що оскільки відповідачем порушувалося зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування ними, що встановлені умовами кредитного договору, то за ним обраховується прострочена заборгованість за кредитним договором в розмірі 13 837,50 грн, яка складається з 4725,00 грн заборгованості по кредиту та 9112,50 грн заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. З огляду на те, що відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, сума отриманого кредиту, проценти за користування ним за прострочення виконання зобов`язання із своєчасного повернення кредиту та сплаті процентів за користування ним підлягає стягненню з відповідача.

Ухвалюючи додаткове рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що обсяг реально виконаних адвокатом робіт, категорію справи, ціну позову, значення справи для сторін, відсутність публічного інтересу до справи, те що зазначені витрати відповідають критерію розумності їхнього розміру, враховуючи ціну позову, суд першої інстанції вважав можливим стягнути витрати на правову допомогу позивачу за рахунок відповідача в розмірі 5 000 грн, що відповідатиме критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Встановлено, що 02 червня 2023 року між ТОВ «Качай гроші» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №00-8228732 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії у розмірі 4500 грн на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплачені проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 64-71).

Відповідно до п. 1.5 за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 5,00% від суми кредиту, що складає 225,00 грн.

Відповідно до п. 1.3 договору строк дії кредитної лінії 120 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 30 вересня 2023 року або достроково. Відповідно до п. 1.4 тип процентної ставки фіксована.

Відповідно до п. 1.4.1 договору знижена процентна ставка становить 2,50% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати, визначеної п. 1.3.1 даного договору.

Знижена процентна ставка застосовується виключно в межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.3 цього договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно.

Відповідно до п. 1.4.2 договору стандартна процентна ставка складає 2,50% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.3 цього договору, після 20 дня користування кредитом. починаючи з 21 дня користування кредитом, по день повернення кредиту.

На підтвердження укладення договору ТОВ «ФК ЕЙС» надало довідку про ідентифікацію, в якій зазначено, що договір № 00-8228732 від 02.06.2023 року підписано відповідачкою з використанням одноразового ідентифікатора № 5898F, направленого їй 02 червня 2023 року о 22:27:26, на номер мобільного телефону НОМЕР_2 (а.с. 17).

02.06.2023 року ТОВ «Качай гроші» ініціювало переказ коштів згідно договору №00-8228732 від 02.06.2023 року безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ФК «Контрактовий дім» на платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с. 18-20, 27-29).

18 грудня 2023 року ТОВ «Качай гроші» та позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу №1-18122023 (а.с. 53-57).

Відповідно до пунктів 2.1-2.3 договору факторингу № 1-18122023 в порядку та на умовах визначених в цьому договорі фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах що існують на дату відступлення прав вимоги. З дати відступлення права вимоги клієнт перестає бути стороною за укладеними кредитними договорами а фактор стає виключеним та єдиним кредитором за укладеними кредитними договорами згідно реєстру та набуває всіх прав за ним. Відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав належить клієнту за укладеними кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається у дату відступлення прав вимоги.

Згідно із пунктом 1 договору факторингу дата відступлення прав вимоги - означає робочий день, в який сторони склали і підписали акт прийому-передачі.

Позивачем на підтвердження переходу права вимоги надано копію акту прийому-передачі до договору факторингу № 1-18122023 від 18 грудня 2023 року, складеного 18 грудня 2023 року, про передачу клієнтом ТОВ «Качай гроші» фактору ТОВ «ФК «ЕЙС» реєстру боржників, а також реєстр боржників від 18 грудня 2023 року в якому за номером 2298 зазначено боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , кредитний договір № 00-8228732 від 02.06.2023 року, загальна сума заборгованості 13 837,50 грн (а.с. 24-26).

Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 00-8228732 ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЕЙС» за вказаним кредитним договором станом на 30.05.2024 року у розмірі 13 837,50 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 4725 грн, заборгованість за відсотками - 9112,50 грн (а.с. 23).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, у зв`язку з цим позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, та сплати відсотків.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 отримала зазначений у кредитному договорі одноразовий ідентифікатор, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки позичальник самостійно через інформаційно-телекомунікаційну систему позивача повідомила свої ідентифікуючі дані, а також номер телефону на який і прийшов у повідомленні одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору.

Підписавши договір, ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та вона була спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідачка з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

Із наданих позивачем доказів, які містяться в матеріалах справи встановлено факт виникнення кредитних зобов`язальних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні докази, які підтверджували наявність права вимоги у позивача до відповідачки не можуть бути прийняті до уваги оскільки спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

Відповідачкою ОСОБА_1 не надано суду доказів погашення заборгованості або необгрунтованості (неправильності) розрахунку заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні від 02 жовтня 2024 року, не спростовують.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача були порушені відповідачкою.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

В частині оскарження апелянтом додаткового рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

З матеріалів справи встановлено, що інтереси позивача ТОВ «ФК «Ейс» у даній справі представляє адвокат Тараненко А.І. При подані позову до суду було додано договір про надання правничої допомоги №16/0524-01 від 16 травня 2024 року (а.с. 37-39), додаткову угоду № 1 від 16.05.2024 року до договору про надання правничої допомоги №16/0524-01 від 16 травня 2024 року (а.с. 41-52), акт прийому-передачі наданих послуг від 16 травня 2024 року (а.с. 31), а також заявлено вимогу про розподіл судових витрат на правову допомогу понесених в суді першої інстанції у розмірі 5000 грн.

Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, суд апеляційної інстанції погоджується із тим, що сума 5000 грн не є значною порівняно з обсягом роботи та часом, витраченим адвокатом на складання даного позову. Заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим та співмірним, що відповідає вимогам ч.4 ст.137 ЦПК України. При цьому, складання позовної заяви, вивчення матеріалів та надання усної консультації теж потребує часу та зусиль, як і виготовлення копій документів учасникам процесу, та подання позову до суду.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що апеляційна скарга відповідачки не містить тверджень щодо незаконності та необгрунтованості ухваленого судом першої інстанції додаткового рішення по справі про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правову допомогу, понесених позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення та додаткового рішення суду без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року та на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Мальцевої Галини Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «26» травня2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов