КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/5377/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025року місто Київ

справа № 761/17088/24

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря судового засідання -Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2024 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Сіромашенко Н.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ісаченко Марія Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Костенко Сергій Олександрович про визнання недійсними договорів дарування та спадкового договору, скасування рішень про державну реєстрацію прав, поділ спадкового майна та визнання права власності в порядку спадкування, стягнення грошової компенсації,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів про визнання недійсними договорів дарування та спадкового договору, скасування рішень про державну реєстрацію прав, поділ спадкового майна та визнання права власності в порядку спадкування, стягнення грошової компенсації.

Одночасно з поданням позовної заяви, представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, в якій остання просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на:

1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ;

машиномісце АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна квартиру 00;

квартиру АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

садовий (дачний) будинок АДРЕСА_6 , садівниче товариство «Кедр-8» урочище «Вовчихи», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218;

земельну ділянку, загальною площею 0,0619 га, кадастровий номер: :35:123:6004, що розташована за адресою: Пірнівська територіальна громада Виштородського району Київської області, садівниче товариство «Кедр-8» урочише «Вовчихи», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218;

машиномісце №72Б у будинку АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

накладення арешту та встановлення тимчасово заборону на зняття з обліку транспортних засобів:

автомобіля LAND ROVER, модель RANGE ROVER EVOQUE PURE, 2014 року випуску, VIN-номер: НОМЕР_1 ;

автомобіля PORSCHE, модель CAYENNE, 2012 року випуску, VIN-номер: НОМЕР_2 .

Обгрунтовуючи вказану заяву представник позивача посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

29 вересня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. заведено спадкову справу №6-2023 щодо належного спадкодавцю майна, реєстраційний номер у спадковому реєстрі - 71320351.

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. вих. №23/02-14 від 28 лютого 2024 року, спадкоємцями, які подали заяву про прийняття спадщини є:

спадкоємиця першої черги: мати померлого - ОСОБА_4 ;

спадкоємиця першої черги: донька померлого - гр. ОСОБА_7 ;

спадкоємиця першої черги: дружина померлого - ОСОБА_3 .

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, що складається з наступного майна, зокрема:

1/4 частини квартири АДРЕСА_8 ;

1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ;

1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

машиномісце АДРЕСА_3 ;

автомобіль PORSCHE, модель CAYENNE, 2012 року випуску, VIN-номер: НОМЕР_2 .

Вказувала, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі спадкодавцем було набуто разом з відповідачем ОСОБА_3 у спільну сумісну власність інше майно, право власності на яке було оформлено на ім'я відповідача ОСОБА_3 , а саме:

квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна квартиру 00;

квартиру АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

садовий (дачний) будинок АДРЕСА_6 , садівниче товариство «Кедр-8» урочище «Вовчихи», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218;

земельну ділянку, загальною площею 0,0619 га, кадастровий номер: :35:123:6004, що розташована за адресою: Пірнівська територіальна громада Виштородського району Київської області, садівниче товариство «Кедр-8» урочише «Вовчихи», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218;

машиномісце АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

автомобіль LAND ROVER, модель RANGE ROVER EVOQUE PURE, 2014 року випуску, VIN-номер: НОМЕР_1 .

Зазначала, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15 грудня 2023 року відповідач ОСОБА_3 відчужила:

1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на користь своєї доньки - ОСОБА_5 на підставі договору дарування, серія та номер: 872, виданий 13 грудня 2023 року, засвідченого приватним нотаріусом КМНО Вечер С.М.

1/2 частину квартири АДРЕСА_2 на користь своєї доньки - ОСОБА_5 на підставі договору дарування, серія та номер: 880, виданий 15 грудня 2023 року, засвідченого приватним нотаріусом КМНО Вечер С.М.

08 березня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ісаченко М.О. було посвідчено договір дарування від 08 березня 2024 року, укладений між відповідачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 щодо спільного сумісного майна подружжя, в якому спадкодавцю належала частка у праві власності, а саме: квартири АДРЕСА_4 .

07 квітня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ісаченко М.О. було посвідчено договір дарування від 07 квітня 2024 року (серія та номер 201), укладений між відповідачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 щодо спільного сумісного майна подружжя, в якому спадкодавцю належала частка у праві власності, а саме: машиномісця АДРЕСА_3 .

11 квітня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костенко С.О. було посвідчено спадковий договір від 11 квітня 2024 року (серія та номер 647), укладений між відповідачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 щодо спільного сумісного майна подружжя, в якому спадкодавцю належала частка у праві власності, а саме:

квартири АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

садового (дачного) будинку АДРЕСА_6 , садівниче товариство «Кедр-8» урочище «Вовчихи», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218;

земельної ділянки, загальною площею 0,0619 га, кадастровий номер: :35:123:6004, що розташована за адресою: Пірнівська територіальна громада Виштородського району Київської області, садівниче товариство «Кедр-8» урочише «Вовчихи», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218.

05 квітня 2024 року відповідачем ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_5 було відчужено, автомобіль LAND ROVER, модель RANGE ROVER EVOQUE PURE, 2014 року випуску, VIN-номер: НОМЕР_1 , який також є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в якому спадкодавцю належала частка у праві власності.

Посилалася на те, що в період з 25 січня 2024 року по 08 квітня 2024 року між представником позивача та відповідачем ОСОБА_3 велися переговори щодо мирного врегулювання порядку поділу спадкового майна, під час яких сторона відповідача ОСОБА_3 не заперечувала того факту, що частка спадкодавця у спільному майні подружжя, титульним власником якого була відповідач ОСОБА_3 , входить до складу спадщини та, відповідно, підлягає поділу між спадкоємцями. Разом з цим, ще до завершення переговорів, відповідач ОСОБА_3 вчинила дії направлені на протиправне відчуження спільного майна подружжя з метою його приховання та збереження у своєму володінні.

Вказувала, що в наслідок таких протиправних дій відповідача ОСОБА_3 на момент звернення з позовною заявою титульним власником частини спільного майна подружжя є відповідач ОСОБА_5 . Щодо іншої частини спільного майна подружжя, яке є предметом спадкового договору, існує розпорядження відповідача ОСОБА_3 щодо передачі такого майна у власність відповідача ОСОБА_5 після її смерті.

Зазначала, що у випадку задоволення позовних вимог позивача, вказане вище може суттєво ускладнити виконання судового рішення в майбутньому, адже відповідач ОСОБА_5 може відчужити на власний розсуд майно, яке уже перебуває у її володінні, а також право власності на яке може бути набуте нею в майбутньому, в т.ч. і під час розгляду справи в суді.

Вважає, що в разі не вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірнне майно, воно може бути реалізоване, що утруднить чи унеможливить виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2024 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме:

1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ;

машиномісце АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна квартиру 00;

квартиру АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

садовий (дачний) будинок АДРЕСА_6 , садівниче товариство «Кедр-8» урочище «Вовчихи», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218;

земельну ділянку, загальною площею 0,0619 га, кадастровий номер: :35:123:6004, що розташована за адресою: Пірнівська територіальна громада Виштородського району Київської області, садівниче товариство «Кедр-8» урочише «Вовчихи», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218;

машиномісце №72Б у будинку АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Накладено арешт та встановлено тимчасову заборону на зняття з обліку транспортних засобів:

автомобіля LAND ROVER, модель RANGE ROVER EVOQUE PURE, 2014 року випуску, VIN-номер: НОМЕР_1 ;

автомобіля PORSCHE, модель CAYENNE, 2012 року випуску, VIN-номер: НОМЕР_2 .

Частково не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, особа, яка не брала участі в справі ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна квартиру 00 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі №761/17088/24 в частині накладення арешту на вказану квартиру.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що вона є іпотекодержателем квартири АДРЕСА_4 , а тому накладенням арешту на вказану квартиру порушуються її законні права. Вона не є стороною по справі.

Вказувала, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не містить доводів на користь того, що вжиття заходів забезпечення позову є необхідним для забезпечення в наступному виконання рішення суду про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_8 , позивач ОСОБА_10 а, відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ісаченко М.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Костенко С.О. у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_11 надійшло клопотання, в якому остання просила розглядати справу у її відсутність, вимоги апеляційної скарги задовольнити. Відповідач ОСОБА_5 подала до суду апеляційної інстанції заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, вимоги апеляційної скарги задовольнити.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2024 року переглядається лише в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна квартиру 00.

Накладаючи арешт наквартиру АДРЕСА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Правова природа та загальні принципи щодо забезпечення позову закріплені в Главі 10 ЦПК.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині 1 ст.150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову.

Верховний Суд у постановах від 31 липня 2024 року в справі №623/2015/21, від 29 липня 2024 року в справі №761/80/23, від 15 липня 2024 року в справі №361/5905/23 виснував, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності доводів заявника щодо забезпечення позову; збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимогти, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові від 24 квітня 2024 року в справі №754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову в справі, рішення в якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення в справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення в конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Як вбачається з матеріалів справи,позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними договорів дарування та спадкового договору, скасування рішень про державну реєстрацію прав, поділ спадкового майна та визнання права власності в порядку спадкування, стягнення грошової компенсації.

Позовні вимоги позивача направлені на захист прав та законних інтересів останньої, які пов'язані із відновленням правового статусу спадкового майна, який існував до укладення оспорюваних правочинів та з поділом спадкового майна, титульним власником частини якого на момент подання позову є відповідачі.

Порушуючи питання про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірне майно, у тому числі на квартиру АДРЕСА_4 , позивач посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову у випадку задоволення позовних вимог може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Викладені обставини, враховуючи положення ст.151 ЦПК України є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

Накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Отже, на час розгляду справи в суді першої інстанції існувало достатньо обґрунтоване припущення, що ОСОБА_5 , як власник спірного майна, може розпорядитися ним, зокрема відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що у подальшому може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , звертаючись до суду з апеляційною скаргою, вказувала на те, що вона є іпотекодержателем квартири АДРЕСА_4 , а тому накладенням арешту на вказану квартиру порушуються їїзаконні права.

На підтвердження своїх доводів, ОСОБА_1 надала копію іпотечного договору від 11 квітня 2024 року, укладеного між ОСОБА_1 , як іпотекодержателем та ОСОБА_5 , як іпотекодавцем.

Відповідно до п.1.1. вказаного договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем, зобов'язань за договором позики грошових коштів від 11 квітня 2024 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_4 .

Колегія суддів відхиляє вказані доводи особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , оскільки накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку», оскільки відповідно до статті 1 зазначеного Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Оскільки на час постановлення оскаржуваної ухвали власником спірної квартири є відповідач ОСОБА_5 , вжиті заходи забезпечення позову, у даному випадку, спрямовані виключно на обмеження суб`єктивних прав відповідача ОСОБА_5 , як власника нерухомого майна, щодо вчинення дій з можливого його відчуження, а відтак ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2024 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна квартиру 00 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 травня 2025 року.

Головуючий:

Судді: