Справа № 453/631/25
№ провадження 2/453/433/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2025 року Сколівський районний суд Львівської області у
складі: головуючого судді Брони А.Л.,
секретаря судового засідання Бендеш А.І.,
розглянувши у залі суду у місті Сколе Львівської області за порядком спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного податкового університету про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду,-
28.04.2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся в суд з позовом до Державного податкового університету, в якій просить:
Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Брони А.Л. від 30.04.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі.
Розгляд справи відбувся 29.05.2025 року без учасників справи.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 19.06.2017 року був прийнятий на посаду професора кафедри теорії права та держави в Університеті Державної фіскальної служби України (надалі - Університет). У його трудовій книжці працівниками кадрової служби Університету зроблено запис № 50 від 20.06.2017 про прийняття його на посаду професора кафедри теорії права та держави на період до проведення конкурсу на контрактних умовах. Підставою внесення запису № 50 у його трудову книжку став наказ ректора Університету Державної фіскальної служби України Пашка П.В. №342-к від 16.06.2017. За № 51 у його трудову книжку внесено запис від 16.06.2017 про визнання запису під номером 50 недійсним.
25.06.2019 року Львівським апеляційним судом винесено постанову, яка набрала законної сили, згідно якої визнано недійсним запис №51 у трудовій книжці від 16.06.2017; поновлено ОСОБА_1 з 19.06.2017 на посаді професора кафедри теорії права та держави університету Державної фіскальної служби України відповідно до наказу № 342-к від 16.06.2017; стягнуто з університету Держаної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19.06.2017 по 25.06.2019 року в сумі 254 442 гривні 10 копійок; стягнуто з університету Держаної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 5 000 гривень моральної шкоди; в решті вимог відмовлено.
Ухвалами Верховного Суду від 09.09.2019 у справі № 453/1175/17 (провадження № 61- 15982ск19, № рішення в ЄДРСР 84481688) та від 27.11.2019 (провадження № 61- 15982ск19, № рішення в ЄДРСР 85966619) у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Університету державної фіскальної служби України та третьої особи ОСОБА_2 , відповідно, на постанову Львівського апеляційного суду від 25.06.2019 відмовлено.

Позивач зазначає, що 26.09.2019 року звернувся до Ірпінського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області (на даний час Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Київ) з заявою щодо примусового виконання Університетом державної фіскальної служби України судового рішення.

16.10.2019 головним державним виконавцем Ірпінського МВ ДВС винесено три постанови про відкриття виконавчого провадження: №№ 60332581, 60332227, 60332410 з порушенням статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».

11.12.2019 Університет державної фіскальної служби України, оплативши визначений судом середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.06.2017 по 25.06.2019 та моральну шкоду, частково виконав рішення суду.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 28.05.2020 у справі № 453/270/20 за позовом ОСОБА_1 до Університету державної фіскальної служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду від 25.06.2019 у справі №453/1175/17 за період з 26.06.2019 по 28.05.2020 стягнуто з Університету ДФС України на користь ОСОБА_1 116 790,80 грн. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

На заяву від 31.08.2021 про виплату середнього заробітку, моральної шкоди та поновлення на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету Державної фіскальної служби України листом Університету Державної фіскальної служби України від 14.09.2021 № 2251/01-18 позивачу направлено завірену копію наказу від 02.09.2021 № 509-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » та повідомлено про здійснення Університетом перерахунку коштів в повному розмірі до Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Київ. Наказом № 509-к від 02.09.2021 «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » поновлено його формально на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України з 19.06.2017 (пункт 1 зазначеного наказу). У пункті 2 наказу № 509-к від 02.09.2021 «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » зазначено, що вважати трудові правовідносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 припиненими 31.08.2017 у зв`язку із закінченням строку трудового договору (п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України).

Зазначає, що правонаступником Університету державної фіскальної служби України є Державний податковий університет, який ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 23 травня 2022 року у справі №453/1442/21 та ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 30 травня 2022 року у справі №453/1432/21 залучено до участі у справі як правонаступника.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 16.05.2023, яке змінено постановою Львівського апеляційного суду від 13.02.2024 стягнуто з Державного податкового університету 158918 грн. 91 коп. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 29 травня 2020 року по 01 вересня 2021року та моральну шкоду в сумі 1000 (одна тисяча) грн, вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 15.02.2024 у справі №453/1442/21 частково задоволені позовні вимоги, визнано незаконним та скасовано наказ Університету державної фіскальної служби України №509-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » в частині п.2 вказаного наказу щодо «вважати трудові правовідносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору», стягнуто з Державного податкового університету на користь ОСОБА_1 318027 (триста вісімнадцять тисяч двадцять сім) грн. 16 коп. середнього заробітку за затримку виконання рішення суду за період за період з 02 вересня 2021 року по 14 лютого 2024 року, стягнуто з Державного податкового університету на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1000 (одна тисяча) грн. та вирішено питання про судові витрати.

Постановою Львівського апеляційного суду від 30.09.2024 у справі №453/1442/21 апеляційну скаргу Державного податкового університету залишено без задоволення, рішення Сколівського районного суду Львівської області від 15 лютого 2024 року залишено без змін. Станом на даний час постанова Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року не виконана, позивач на роботі не поновлений. З урахуванням наведеного у відповідності до ст. 236 КЗпП України позивач заявляє вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення Постанови Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року за період з 15.02.2024 по 27.04.2025 включно.

Щодо моральної шкоди зазначає, що порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 2371 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У вказаній постанові Пленуму ВСУ також зазначено, що відповідно до ст. 237 КЗпП, якщо наявні порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум тощо), які призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності.

Отже, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі статті 237 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок несвоєчасного виконання судового рішення про поновлення його на роботі відповідачем порушено гарантоване Конституцією (стаття 56) право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя, чим, безперечно, завдано моральної шкоди. Адже факт порушення його трудових прав у зв`язку із непоновленням відповідачем його на посаді призводить до глибоких моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що стало наслідком здійснення додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок довготривалої затримки виконання судового рішення про поновлення його на роботі позбавлений доходів, що завдає йому сильних душевних хвилювань, ускладнює утримання ним сім`ї, стає причиною роздратованості та глибокого емоційного стресу. Такими незаконними діями відповідача принижена його честь і професійну гідність, негативне ставлення відповідача до нього обговорюється всім колективом університету. Він щоденно переносить сильні нервові переживання, незручно почуваю себе серед колишніх колег по роботі та товаришів. Окрім того, змушений постійно звертатися за правовою допомогою до адвоката, нести додаткові витрати у зв`язку із цим та витрачає нераціонально свій час. З огляду на вищевикладені обставини, завдану йому моральну шкоду оцінює у сумі 7 000,00 грн., яку вважає справедливою компенсацією за непоправну втрату його душевного спокою та рівноваги, за його сильні душевні страждання, спричинені відповідачем внаслідок тривалої затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, що стає наслідком здійснення ним додаткових зусиль для організації свого життя.

15.05.2025 на адресу суду надійшов відзив представника відповідача Державного податкового університету Фокіна Я.Ф., в якому зазначає наступне.

В рішенні по справі № 453/1442/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного податкового університету про визнання незаконним та скасування наказу в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди Сколівський районний суд Львівської області зазначив таке: «…суд дійшов висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу Університету державної фіскальної служби України №509-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » у частині пункту 2, в якій зазначено: «Вважати трудові правовідносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору», підлягає задоволенню. Це зумовлено тим, що вказаним пунктом відповідач фактично не поновив позивача на посаді, а припинив із ним трудові відносини у спосіб, який не передбачений Кодексом законів про працю України, що є підставою для скасування зазначеного пункту наказу.

Щодо позовної вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України, суд відмовляє у її задоволенні, оскільки позивача вже поновлено на посаді постановою Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року.

Розглянувши вимогу ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за затримку виконання судового рішення, суд дійшов висновку про її обґрунтованість та необхідність задоволення з огляду на наведені підстави».

Отже, суд дійшов висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування пункту 2 наказу Університету державної фіскальної служби України №509-к від 02.09.2021 підлягає задоволенню, оскільки трудові відносини було припинено з порушенням вимог КЗпП України. У задоволенні вимоги про поновлення на посаді відмовлено, оскільки позивача вже поновлено постановою апеляційного суду. Вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частина перша статті 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

На виконання рішення Сколівського районного суду Львівської області та постанови Львівського апеляційного суду від 30.09.2024 Університетом був виданий наказ № 327-к від 01.10.2024 про скасування наказу Університету державної фіскальної служби України №509-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » в частині п.2 вказаного наказу щодо «вважати трудові правовідносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору».

Таким чином університет виконав рішення по справі № 453/1442/21 в повному обсязі. При цьому протягом визначеного періоду позивач не писав заяв до університету, ніяким чином не звертався офіційно з приводу вирішених питань у вищевказаній справі. При цьому з постановою позивач мав бути обізнаний так як відповідно до довідки про наявність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС. Дата реєстрації: 30.04.2023.

Представник відповідача вважає, що до згаданих правовідносин підлягають застосуванню висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2023 у справі № 296/8558/21, у яких зазначено, що судове рішення про задоволення позову буде ефективним тоді, якщо забезпечить належний захист, відновлення права чи інтересу саме у тому судовому процесі, у якому це рішення ухвалене, і останнє можливо виконати, застосувавши відповідні юридичні механізми. Інакше кажучи, не є ефективним засобом юридичного захисту таке судове рішення про задоволення позову, яке: (а) не дозволяє захистити, відновити відповідне право або інтерес позивача; (б) створює передумови для іншого судового процесу, у якому має відбутися такий захист або відновлення (встановлює факти, які сторони можуть надалі використовувати як преюдиційні, або на підставі яких можливий перегляд іншого судового рішення, що набрало законної сили, за нововиявленими обставинами); (в) об`єктивно неможливо виконати, хоча зміст спірних правовідносин зумовлює потребу у судовому рішенні, що підлягає виконанню.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Лелас проти Хорватії» («Lelas v. Croatia») від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» («Toscuta and Others v. Romania») від 25 листопада 2008 року і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави [див. рішення ЄСПЛ від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» («Afanasyev v. Ukraine», заява № 38722/02), п. 75)].

Ці висновки треба розуміти як обов`язок суду не допустити прийняття судового рішення, яке утворює зазначені складності у його виконанні. Але спрямованість норм статті 13 Конвенції не свідчить про те, що сам позивач повинен підшуковувати ефективний спосіб захисту, а держава має забезпечити потерпілій від порушення стороні ефективний засіб юридичного захисту. Отже, сторона відповідача вважає, що використання формулювання у тексті позовної заяви ОСОБА_1 щодо нібито затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі некоректним, оскільки позивач був поновлений на посаді постановою Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року. Відповідно до судової практики, а саме постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 711/8446/16-ц (№ 61-37цс19) «…Стаття 236 КЗпП України передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 КЗпП України слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення…» Таким чином, рішення у справі №453/1442/21 виконано Університетом у повному обсязі. Наказ № 327-к від 01.10.2024 про скасування пункту 2 наказу №509-к від 02.09.2021 видано відповідно до постанови Львівського апеляційного суду та рішення Сколівського районного суду Львівської області. Позивач ОСОБА_1 фактично поновлений на посаді постановою апеляційного суду ще 25 червня 2019 року. З огляду на це, використання формулювання про «затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі» у позовній заяві є юридично некоректним і не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, протягом відповідного періоду ОСОБА_1 не вживав жодних дій для звернення до Університету щодо нібито невиконаного рішення. Враховуючи наявність у нього зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС, відсутні підстави вважати, що позивач не був обізнаний із відповідними судовими рішеннями. З урахуванням зазначеного, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що період невиконання рішення суду про поновлення його на роботі, стягнення за яким пред`являється даний позов, становить з 15.02.2024 по 27.04.2025 включно, тобто із затримкою у 375 робочих дні, а тому загальний розмір компенсації за затримку виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі за період з 15.02.2024 по 27.04.2025 включно становить 155 540,95 грн.

Відповідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць; 2) присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; 3) відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць; 4) поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника; 5) відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала; 6) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; 6-1) розкриття особою, визначеною пунктами 1-3 частини першої статті 134 Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", інформації, що становить професійну таємницю на ринках капіталу та організованих товарних ринках, щодо юридичної або фізичної особи; 7) примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу; 8) встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства; 9) надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку; 10) видачу або продовження обмежувального припису. А, відповідно до ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Оскільки дана позовна заява безпосередньо пов`язана зі справою №453/1442/21, у якій рішення суду першої інстанції було ухвалене 15.02.2024, відповідач помилково визначає початок періоду затримки виконання рішення з цієї дати (15.02.2024) до дати подання позовної заяви. Проте при цьому не враховується, що характер правовідносин, у межах яких були задоволені вимоги у справі №453/1442/21, не підлягає негайному виконанню. Таким чином, датою набрання законної сили рішення слід вважати дату винесення постанови Львівським апеляційним судом 30.09.2024.

Відповідач вказує, що хоча позивач і стверджує про наявність затримки у виконанні судового рішення, відповідач, у свою чергу, вказує на неточності в розрахунках відповідного періоду, але не визнає жодного з таких періодів, оскільки фактичної затримки у виконанні судового рішення не було. Скасування наказу Університету державної фіскальної служби України №509-к від 02 вересня 2021 року в частині пункту 2 щодо формулювання «вважати трудові правовідносини з професором кафедри теорії права та держави ОСОБА_1 припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору» не є доказом затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.Таке формулювання є юридично некоректним, оскільки позивач був поновлений на посаді постановою Львівського апеляційного суду ще 25 червня 2019 року.

Щодо моральної шкоди сторона відповідача зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 2 п. 5 постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» доведенню підлягають: 1) наявність моральної шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; 4) наявність вини останнього в заподіянні шкоди. В п. 4 даної постанови зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В свою чергу позивачем ніяким чином не доведено та не наведена, яка саме моральна шкода заподіяна йому, відсутнє протиправне діяння, відсутній причинно наслідковий зв`язок та вина останнього і яким чином розрахований розмір даної матеріальної шкоди.

20.05.2025 на адресу суд надійшла заява позивача, в якій зазначає наступне.

Так, відповідач зазначає, що «на виконання рішення Сколівського районного суду Львівської області та постанови Львівського апеляційного суду від 30.09.2024 Університетом був виданий наказ №327-к від 01.10.2024 про скасування наказу Університету державної фіскальної служби України №509-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », в частині п.2 вказаного наказу щодо «вважати трудові правовідносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Отже, Університет виконав рішення по справі № 453/1442/21 в повному обсязі. При цьому протягом визначеного періоду позивач не писав заяв до університету, ніяким чином не звертався офіційно з приводу вирішених питань у вищевказаній справі. При цьому з постановою позивач мав бути обізнаний так як відповідно до довідки про наявність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС. Дата реєстрації: 30.04.2023».

Зазначає, що з судовими рішенням ознайомлений, однак до відзиву не долучено доказів ознайомлення його з наказом №327-к від 01.10.2024, в тому числі відсутні докази надіслання такого наказу засобами поштового чи електронного зв`язку. Про існування даного наказу йому стало відомо з цього відзиву на позовну заяву. Після цього він негайно звернувся до відповідача з листом.

Окремо просить звернути увагу, що 16.10.2024 року представник відповідача звертався за роз`ясненням до Сколівського районного суду, а саме як виконати рішення по справі № 453/1442/21. Відповідач помилково ототожнює виконання рішення у справі №453/1442/21 та виконання рішення у справі №453/1175/17 (Постанова Львівського апеляційного суду від 25.06.2019 року). Обставини невиконання судового рішення у справі №453/1175/17 вже були предметом дослідження у справі №453/270/20, у справі №453/1432/21 та у справі №453/1442/21.

Як вже зазначено у позовній заяві, у справі №453/1442/21 постанова Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, якою ОСОБА_1 з 19 червня 2017 року поновлено на посаді професора кафедри теорії права та держави університету державної фіскальної служби України відповідачем не виконана, що є підставою, відповідно до ст. 236 КзПП України, для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника. Враховуючи, що затримка виконання рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 має місце з 02 вересня 2021 року, його позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі підлягають до задоволення за період з 02 вересня 2021 року по 14 лютого 2024 року, що з розрахунку середньоденного заробітку, встановленого постановою Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, в розмірі 371,29 грн., становить 764 робочих днів х 371,29 грн (середньоденний заробіток) = 283 665,56 грн. Сума доплати з врахуванням 20% за вислугу років від посадового окладуза29,5 міс. становить 34361,60 грн. (29,5 міс. х 5824 грн (оклад) х 0,20 = 34361,60 грн). Загальна сума середнього заробітку за вказаний період складає 318 027 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Отже, звернувся до суду із заявою щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення - постанови Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року у справі №453/1175/17, яка не була виконана, як станом на 14.02.2024, так і станом на сьогодні.

Видача відповідачем наказу №327-к від 01.10.2024 жодним чином не підтверджує виконання постанови Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року у справі №453/1175/17, оскільки його так і не було поновлено на посаді професора кафедри теорії права та держави університету державної фіскальної служби України, до виконання посадових обов`язків не допущено, оскільки видання наказу без вчинення всіх дій, які включають у себе належне виконання рішення суду (без фактичного забезпечення поновленому працівнику доступу до посади, яка визначена в рішенні суду та відповідає законодавству про працю) не свідчить про виконання судового рішення про поновлення мене на роботі (даний висновок суду наведений неодноразово у судових рішеннях між мною та відповідачем, в тому числі у справі №453/1442/21).

Щодо строків стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Предметом позову у даній справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 15.02.2024 по 27.04.2024 включно у розмірі 155 540,95 грн. За період з 25.06.2019 до 14.02.2024 компенсацію за невиконання судового рішення стягнуто рішеннями судів у справах №453/270/20 у справі №453/1432/21 та у справі №453/1442/21. Саме у справі №453/1442/21 компенсація стягнута за період з 02 вересня 2021 року по 14 лютого 2024 року. Дані обставини встановлені в судовому рішенні та не підлягають повторному доведенню. У зв`язку з цим абсолютно не зрозумілою є наступна позиція відповідача, яка наведена у відзиві на позовну заяву, а саме: «оскільки дана позовна заява безпосередньо пов`язана зі справою №453/1442/21, у якій рішення суду першої інстанції було ухвалене 15.02.2024, відповідач помилково визначає початок періоду затримки виконання рішення з цієї дати (15.02.2024) до дати подання позовної заяви.

Підсумовуючи наведене, наголошує, що неодноразово звертався до відповідача як усно так і письмово з проханням добровільно виконати рішення про поновлення його на роботі та врегулювати дані спори мирним шляхом, що на його думку вже можна було зробити неодноразово під час цих судових процесів. Натомість, зі сторони відповідача отримує лише заперечення на його звернення та заявлені позовні вимоги без жодного вартого уваги аргументу. Отже, доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву, на його думку, не заслуговують на увагу.

27.05.2025 на адресу суд надійшло клопотання представника відповідача Державного податкового університету Фокін Я.Ф., в якій просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Клопотання мотивує тим, що згідно зі статтею 236 Кодексу законів про працю України, оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі здійснюється лише у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір. Такий орган у подібних випадках виносить ухвалу про виплату середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. У даному випадку, затримки виконання рішення немає, позивача ОСОБА_1 було поновлено на посаді ще постановою Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, що підтверджено рішенням Сколівського районного суду Львівської області у справі №453/1442/21, де суд відмовив у повторному поновленні саме з цієї підстави. Крім того, з метою виконання рішення суду, Університетом був виданий наказ №327- к від 01.10.2024 року, яким скасовано пункт 2 наказу №?509-к від 02.09.2021 року щодо припинення трудових відносин. Отже, відсутні ознаки затримки виконання судового рішення, що виключає застосування статті 236 КЗпП України та, відповідно, відсутній юридичний спір як такий.

На підставі ч.3 ст. 211, ч.2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч.1 і ч.2 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

За положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 19 червня 2017 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду професора кафедри теорії права та держави Університету Державної фіскальної служби України та у його трудову книжку працівником відділу кадрів Університету державної фіскальної служби України було внесено запис за № 50 від 20 червня 2017 року про прийняття ОСОБА_1 на роботу на посаду професора кафедри теорії права та держави на період до проведення конкурсу на контрактних умовах, який внесено на підставі наказу ректора Університету Державної фіскальної служби України Пашка П.В № 342-к від 16 червня 2017 року. Наступний запис у трудовій книжці вчинено за №51 про те, що «запис за №50 є недійсним».

Постановою Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, яка набрала законної сили 25.06.2019, визнано недійсним запис № 51 у трудовій книжці ОСОБА_1 від 16 червня 2017 року, поновлено позивача з 19 червня 2017 року на посаді професора кафедри теорії права та держави університету Державної фіскальної служби України, відповідно до наказу №342-к від 16 червня 2017 року, стягнуто з університету Державної фіскальної служби України в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19 червня 2017 року по 25 червня 2019 року в сумі 254 442 грн 10 коп., стягнуто з університету Державної фіскальної служби України в користь позивача 5 000 грн моральної шкоди, в решті вимог відмовлено.

Ухвалами Верховного Суду від 09 вересня 2019 року та від 27 листопада 2019 року у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Університету державної фіскальної служби України та третьої особи ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року відмовлено.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 28 травня 2020 року, стягнуто з Університету державної фіскальної служби України (08201, Київська область, м. Ірпінь, вул. Університетська, 31) на користь ОСОБА_1 (82642, Львівська область, Сколівський район, с. Сможе) 116 790 (сто шістнадцять тисяч сімсот дев`яносто ) гривень 80 копійок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Стягнуто з Університету державної фіскальної служби України (08201, Київська область, м. Ірпінь, вул. Університетська, 31) на користь держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору.

02 вересня 2021 року на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року в.о. ректора Університету державної фіскальної служби України В. Унинець-Ходаківська було видано наказ № 509-к, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України з 19 червня 2017 року.

Відповідно до п. 2 зазначеного наказу трудові відносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 вирішено вважати припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору у відповідності до п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 16.05.2023 року стягнуто з Державного податкового університету на користь ОСОБА_1 99 946 (дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот сорок шість) грн. 35 коп. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Також стягнуто з Державного податкового університету на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1000 (одна тисяча) грн.

Стягнуто з Державного податкового університету (місце знаходження: вул. Університетська, 31, м. Ірпінь, Київської області, , МФО 820172) на користь ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: с. Сможе, Стрийського району Львівської області, РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у сумі 2497 (дві тисячі чотириста дев`яносто сім) грн. 19 коп.

Постановою Львівського апеляційного суду від 13.02.2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задоволено.

Апеляційну скаргу Державного податкового університету залишено без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16 травня 2023 року в частині суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду змінено.

Стягнуто з Державного податкового університету в користь ОСОБА_1 158 918 грн. 91 коп. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

В решті рішення залишено без змін.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 15.02.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Університету державної фіскальної служби України №509-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » в частині п.2 вказаного наказу щодо «вважати трудові правовідносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору».

Стягнуто з Державного податкового університету на користь ОСОБА_1 318 027 (триста вісімнадцять тисяч двадцять сім) грн. 16 коп. середнього заробітку за затримку виконання рішення суду.

Стягнуто з Державного податкового університету на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1000 (одна тисяча) грн.

Стягнуто з Державного податкового університету на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2024 року, апеляційну скаргу Державного податкового університету залишено без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 15 лютого 2024 року залишено без змін.

Відповідно до ст.ст. 68, 129 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з положеннями ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч.8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За нормами ст. 236 КЗпП України, у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі є видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», не встановлює порядку виконання відповідного рішення.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

У разі несвоєчасного поновлення працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 65 Закону Україн "Про виконавче провадження" рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Постанова Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, якою ОСОБА_1 з 19 червня 2017 року поновлено на посаді професора кафедри теорії права та держави університету державної фіскальної служби України відповідачем не виконана, що є підставою, відповідно до ст. 236 КзПП України, для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

Враховуючи розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , що становить 417,11 грн, який встановлений постановою Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, а також встановлений ОСОБА_1 роботодавцем шестиденний робочий тиждень, та враховуючи період затримки виконання рішення суду з 15.02.2024 по 28.04.2025 включно (375 днів), розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню в користь позивача повинен становити 156 416,25 грн (417,11 * 375).

Враховуючи те, що позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача на свою користь розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 155 540,95 грн, та те, що суд не вправі виходити за межі позовних вимог, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача 155 540,95 грн. підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то суд дійшов висновку, що ця вимога підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом зазначених положень закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом, з урахуванням перенесених моральних та психологічних страждань, які виражалися в щоденних сильних переживаннях, постійних хвилюванях про те, як забезпечити себе та свою сім`ю, враховано також стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Тому, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що з відповідача Державного податкового університету на користь позивача ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 1 000 гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 56, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 235, 236 КЗпП, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного податкового університету про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду задовольнити частково.

Стягнути з Державного податкового університету, місцезнаходження: вул. Ініверситетська, 31, м. Ірпінь Київська область, , на користь ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: с. Сможе Стрийський район Львівська область, РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 15.02.2024 по 27.04.2025 у розмірі 155 540,95 грн.

Стягнути з Державного податкового університету, місцезнаходження: вул. Ініверситетська, 31, м. Ірпінь Київська область, , на користь ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: с. Сможе Стрийський район Львівська область, РНОКПП НОМЕР_1 , - 1 000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнути з Державного податкового університету, місцезнаходження: вул. Ініверситетська, 31, м. Ірпінь Київська область, , на користь держави судовий збір у розмірі 2 766,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: с. Сможе Стрийський район Львівська область, РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Державний податковий університет, місцезнаходження: вул. Ініверситетська, 31, м. Ірпінь Київська область, .

Суддя