П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мікрюков Сергій Володимирович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 лютого 2025 року у справі № 308/15970/24 (головуюча суддя Хамник М.М., повне рішення складено 18.02.2025) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 28.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір № 7117233, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 9800,00 грн строком на 363 дні, зі сплатою відсотків у порядку та розмірі встановлених умовами договору (стандартна процентна ставка у розмірі 1,99 % в день; знижена процентна ставка 0,995 % в день).

29.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, якою сторони збільшили суму кредиту на 2000,00 грн, у зв`язку з чим загальний розмір наданого кредиту становив 11 800 грн.

Вказані електронні договори підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у відповідності до положень Закону України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Авентус Україна» переказало кредитні кошти загалом в сумі 11 800 грн на платіжну карту відповідача № НОМЕР_1 , яку ним було вказано у заяві на отримання кредиту (28.09.2023 здійснено переказ коштів на суму 9800 грн та 29.09.2023 - на суму 2000 грн).

Взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами позичальник не виконував, жодних коштів не повернув.

Згідно з розрахунком заборгованості (картки обліку договору № 7117233 від 28.09.2023) заборгованість за кредитним договором станом на 26.05.2024 складала 33 363,64 грн, з яких: 11 800,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, та 21 563,64 грн - заборгованість за відсотками.

27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно умов якого останнє набуло права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до цього договору факторингу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 7117233 у сумі 33 363,64 грн, з яких: 11 800,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 21 563,64 грн - заборгованість за відсотками.

Після відступлення права вимоги, новий кредитор ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» нараховувало проценти за 60 календарних днів у межах строку кредитування, що становить 14089,20 грн.

Посилаючись на дані обставини, вказуючи, що відповідач не повернув заборгованість ні первісному кредитору, ні позивачу, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 452,84 грн, з яких: 11800 грн - тіло кредиту; 21 563,64 грн - нараховані проценти ТОВ «Авентус Україна»; 14089,20 грн - нараховані проценти ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.02.2025 позов ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості за договором № 7117233 про надання споживчого кредиту в розмірі 39 468 гривень 96 коп., з яких сума кредиту - 11 800,00 грн, сума процентів за користування кредитом - 21 563,64 грн, нараховані позивачем проценти - 6105,32 грн.

В решті вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень.

Суд першої інстанції при визначенні розміру заборгованості, враховуючи пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», взяв до уваги те, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 22.06.2024 призваний по мобілізації, у зв`язку з чим є підстави для звільнення відповідача від сплати процентів за кредитним договором за період із 22.06.2024 по 25.07.2024, та визначив, зокрема, розмір нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» процентів за період із 27.05.2024 по 22.06.2024 у сумі 6105,32 грн.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

На це рішення суду подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мікрюков С.В. Посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано наступним:

місцевим судом не враховано, що відповідач заперечує підписання кредитного договору і факт отримання кредитних коштів, а позивачем не надано достатніх і допустимих доказів того, що саме відповідач погодив істотні умови кредитного договору; вважає, що кредитний договір від 28.09.2023 № 7117233 не містить відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме ОСОБА_1 ;

відповідач не визнає факту заповнення заяви щодо прийняття пропозиції в електронній формі, факту отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний кредитний договір;

банківський рахунок стосовно картки № НОМЕР_1 , який вказано у кредитному договорі, на думку скаржника, не відповідає стандартам IBAN та не належить відповідачу;

інформаційна довідка ТОВ «Пейтек Україна» № 20240612-2a від 12.06.2024 не містить даних про перерахування коштів відповідачу на платіжну картку НОМЕР_1 , не є належним, допустимим і достатнім доказом, а в інформаційній довідці ТОВ «Пейтек Україна» №2024-07-24-2_1 від 24.07.2024 зазначено про перерахування коштів в АТ «ПУМБ», що суперечить доводам позивача про перерахування коштів на картку АТ «ПриватБанк»;

вказує, що у листі АТ КБ «Приватбанк» від 03.02.2025 № 20.1.0.0.0/7-250123/2831-БТ зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 у банку емітовано карту № НОМЕР_3 IBAN НОМЕР_4 , на яку 28.09.2023 здійснено переказ коштів на суму 9800 грн та 29.09.2023 здійснено переказ коштів на суму 2000 грн; проте скаржник зазначає, що інформація про платника та призначення платежу - відсутня, а тому встановити чи ці кошти перераховувало ТОВ «Пейтек Україна», чи ТОВ «Авентус Україна», чи інша особа неможливо;

грошові кошти були перераховані через невстановленого посередника; скаржнику не зрозуміло, яке відношення ТОВ «Пейтек Україна» має до даного кредитного договору;

посилання на укладений між ТОВ «Пейтек Україна» та ТОВ «Авентус Україна» договір про організацію переказу грошових коштів №160222-1 від 16.02.2022 нічого не значить, оскільки відповідачу нічого не відомо про умови цього договору;

позивачем не надано детального розрахунку за складовими кредитної заборгованості, не надано первинні бухгалтерські документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які фіксують факти здійснення господарських операцій;

позивачем не зазначено за який конкретно період відбулося нарахування заборгованості за відсотками за 60 календарних днів, що унеможливлює перевірку обґрунтованості їх нарахування в межах строків дії договору та відповідно до узгодженої сторонами відсоткової ставки;

наданий позивачем розрахунок заборгованості не є безспірним доказом її існування, розрахунок суперечить матеріалам справи, оскільки сума відсотків та строки їх нарахування відрізняються від викладених у позовній заяві;

наданий ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витяг з реєстру боржників до договору факторингу містить лише підпис представника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», який сформував цей витяг, та печатку цього товариства. Цей витяг не є ідентичним копії оригінального документа. Оформлений у такий спосіб документ не може підтверджувати наявну у реєстрі боржників інформацію, тому не може вважатися належним та допустимим доказом відступлення права вимоги;

матеріали справи не містять доказів на підтвердження оплати позивачем первісному кредитору придбаного права вимоги, якими можуть бути належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором;

оскільки не підтверджено відступлення права вимоги за кредитним договором, такі факторові не передавалися, а тому за період з 22.06.2024 по 25.07.2024 безпідставно нараховано відсотки в сумі 6105,32 грн.

Позиція інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Межі розгляду апеляційним судом та явка учасників справи

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не належить до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Застосовані норми права

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно з Положенням про застосування електронного підпису в банківській системі України, затвердженим Постановою ПравлінняНаціонального банку України від 14.08.2017 № 78 використання удосконаленого ЕП, удосконаленої електронної печатки та простого ЕП здійснюється на підставі договору між банком і клієнтом, який укладається в письмовій формі (у вигляді паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованим ЕП) після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму (пункт 14).

Відповідно до пункту 29 Положення фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, має право використовувати простий ЕП у разі дотримання таких вимог: 1) електронна взаємодія фізичної особи здійснюється виключно з банком і з використанням технології, визначеної банком; 2) використання простого ЕП здійснюється на підставі договору відповідно до вимог пункту 14 розділу II цього Положення.

Враховуючи положення частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Фактичні обставини справи

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір № 7117233, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 9800,00 грн строком на 363 дні, зі сплатою відсотків у порядку та розмірі встановлених умовами договору (стандартна процентна ставка у розмірі 1,99 % в день; знижена процентна ставка 0,995 % в день).

Цей кредитний договір підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором С4210 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 35-45 т. 1).

29.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, якою сторони збільшили суму кредиту на 2000,00 грн, у зв`язку з чим загальний розмір наданого кредиту становив 11 800 грн.

Вказану електронну угоду підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С3281, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 23-27 т. 1).

Щодо вищевказаного кредитного договору та додаткової угоди до нього діє презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

У вказаних правочинах зазначені персональні дані ОСОБА_1 , зокрема РНОКПП, серія та номер паспорту, дата його видачі, зареєстроване місце проживання, номер телефону НОМЕР_5 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як слідує із заяв ОСОБА_1 , які подані ним до матеріалів даної справи, відповідач визнав актуальність та правильність таких даних, у тому числі використання ним номеру телефону НОМЕР_5 , електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 208-228 т. 1, а.с. 1-2 т. 1)

У підпункті 1.5.1 та пункті 1.5 кредитного договору сторони кредитного договору узгодили, що нарахування процентів за користування кредитом становить 1,99% в день - стандартна процентна ставка, що застосовується у межах строку кредиту вказаного у п. 1.4 цього договору (360 днів).

За змістом п. 1.5.2 сторони узгодили, що знижена процентна ставка 0,995% в день застосовується якщо споживач до 28.10.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, тоді розмір процентів до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Позичальником не було здійснено сплату жодних коштів на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до положень п. 2.1 кредитного договору кредит надано споживачу ОСОБА_1 у безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок споживача - на платіжну картку № НОМЕР_1 .

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 заперечував те, що йому належить такий рахунок за платіжною карткою № НОМЕР_1 , зазначав, що позивачем не доведено належність такої платіжної картки відповідачу та факт перерахування на неї кредитних коштів загалом у сумі 11 800 грн.

Встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» через ТОВ «Пейтек Україна» на підставі договору про організацію переказу грошових коштів від 16.02.2022 № 160222-1 (а.с. 129 т. 1) переказало від ТОВ «Авентус Україна» відповідачеві ОСОБА_1 кредитні кошти загалом у сумі 11 800 грн на платіжну карту № НОМЕР_1 у АТ «ПриватБанк», котру позичальником було вказано у заяві на отримання кредиту (28.09.2023 здійснено переказ коштів на суму 9800 грн та 29.09.2023 - на суму 2000 грн).

Наведене підтверджується витребуваною від АТ «ПриватБанк» інформацією, яку надано на виконання ухвали суду першої інстанції від 17.01.2025 (а.с. 79-82 т. 2). Згідно такої інформації у листах від 29.01.2025 та від 03.02.2025 АТ «ПриватБанк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 (IBAN НОМЕР_4 ), на яку 28.09.2023 здійснено переказ коштів на суму 9800 грн, а також 29.09.2023 здійснено переказ коштів на суму 2000 грн. Водночас у листах АТ «ПриватБанк» зазначено, що інформація про платників відсутня.

Оцінюючи обставини справи та надані докази у сукупності, беручи до уваги, що переказ кредитних коштів здійснено в узгоджених сторонами розмірах та в строки, що відповідають моменту укладення кредитного договору та додаткової угоди до нього, а відповідачем не надано відомостей на спростування обставин, вказаних позивачем, зокрема не доведено перерахування вказаних сум іншим платником, ніж ТОВ «Пейтек Україна» від ТОВ «Авентус Україна», тому судова колегія, враховуючи стандарт вірогідності доказування, погоджується із висновками суду першої інстанції, який оцінив наведені обставини та встановив, що переказ коштів відповідачу загалом у сумі 11 800 грн здійснено на виконання умов кредитного договору від 28.09.2023 та додаткової угоди до нього від 29.09.2023, укладених між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим судова колегія відхиляє необґрунтовані посилання скаржника на те: що до справи не надано доказів перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів і ким саме перераховано кредитні кошти; що в інформаційній довідці ТОВ «Пейтек Україна» №2024-07-24-2_1 від 24.07.2024 зазначено про перерахування відповідачу 2000 грн на платіжну карту № НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ», хоча така картка відкрита ОСОБА_1 в АТ «ПриватБанк», оскільки такі доводи відповідача спростовані вищевказаними матеріалами справи.

Суд першої інстанції з метою сприяння учаснику справи, для повного та всебічного з`ясування обставин справи, перевірки доказів стосовно перерахунку кредитором ОСОБА_1 кредитних коштів на платіжну карту № НОМЕР_1 у АТ «ПриватБанк», задовольнив клопотання адвоката Мікрюкова С.В., поданого в інтересах ОСОБА_1 , та витребував відповідні докази від АТ «ПриватБанк» ухвалою від 17.01.2025 (а.с. 79-82 т. 2). Вищевказані витребувані докази спростовують доводи відповідача, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, спростовують твердження ОСОБА_1 про те, що він не отримував кредитні кошти загалом у сумі 11800 грн на платіжну карту № НОМЕР_1 .

За обставинами справи відповідач не довів обставин, на які посилався як на підставу для своїх заперечень проти позовних вимог, не спростував того, що кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок за платіжною картою № НОМЕР_1 , не надав доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Маючи всі можливості для отримання в банку відомостей за своїм рахунком, ОСОБА_1 не надав виписки про рух коштів по такому рахунку, при цьому у даній справі ОСОБА_1 не зазначав доводів та не надав доказів, що такі кредитні кошти в розмірі 11800 грн отримані та використані не ним, а іншими особами, що він звертався до банку емітента (АТ «ПриватБанк») за фактами здійснення платіжних операцій, які ним не виконувалися чи стосовно зупинення проведення операцій за його картою.

Згідно з розрахунком заборгованості (картки обліку договору № 7117233 від 28.09.2023), така обчислена станом на 26.05.2024 (при цьому відсотки нараховано за період із 28.09.2023 по 29.12.2023) та складала: 33 363,64 грн, з яких: 11800,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 21563,64 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 57-69 т. 1).

Щодо вказаного розміру заборгованості за відсотками у сумі 21 563,64 грн, судова колегія зазначає, що вона підтверджується даними розрахунку заборгованості (картки обліку договору № 7117233 від 28.09.2023) та відповідає узгодженим сторонами положенням кредитного договору щодо розміру процентів та суми процентів у графіку платежів - додатку № 1 (234,82 грн в день = 11800 грн * 1,99%; 234,82 грн х 91 день = 21368,62 грн; 195,02+21368,62 =21563,64 грн).

27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно умов якого останнє набуло права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до цього договору факторингу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 7117233 у сумі 33 363,64 грн, з яких: 11 800,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 21 563,64 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 134-144, 176-186 т. 1).

Згідно п. 1.2 цього договору факторингу сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості (а.с. 187 т. 1).

Також до справи додано платіжні інструкції на підтвердження оплати ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на користь ТОВ «Авентус Україна» за договором факторингу (а.с. 173-175 т.1).

Стосовно договору факторингу від 27.05.2024 діє презумпція правомірності правочину, яку відповідачем не спростовано.

У зв`язку з наведеним, судова колегія відхиляє доводи скаржника про те, що у справі не підтверджено відступлення на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права вимоги за кредитним договором № 7117233 від 28.09.2023.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Аналогічні висновки наведено у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 667/11010/14-ц.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором боржник ОСОБА_1 не виконав, коштів не повернув ні первісному кредитору, ні позивачу.

Як установлено вище, на час відступлення права вимоги на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» строк кредитування за кредитним договором № 7117233 від 28.09.2023 не закінчився, а заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 7117233, обчислена станом на 26.05.2024 (при цьому відсотки нараховано за період із 28.09.2023 по 29.12.2023) становила 33 363,64 грн, з яких: 11 800,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 21 563,64 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 57-69 т. 1).

Після набуття права вимоги (27.05.2024), новий кредитор ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» нараховувало проценти з урахуванням принципу диспозитивності за 60 календарних днів із 27.05.2024 по 25.07.2024, виходячи з установленого договором розміру процентної ставки (1,99 % в день) та визначеної суми процентів у графіку платежів - додатку № 1 (234,82 грн в день) у розмірі 14089,2 грн (11800 грн * 1,99% = 234,82 грн; 234,82 грн х 60 календарних днів = 14089,2 грн).

Такі відсотки нараховані у межах строку кредитування, який було визначено кредитним договором до 22.09.2024.

Водночас судом першої інстанції було встановлено, що згідно з довідкою військової частини НОМЕР_6 від 30.06.2024 ОСОБА_1 призваний під час мобілізації, перебуває на військовій службі у цій військовій частині з 22.06.2024.

Пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що, зокрема, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, … які брали або беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

У зв`язку з призовом відповідача під час мобілізації з 22.06.2024, місцевим судом встановлено наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати нарахованих позивачем процентів із 22.06.2024, та взято до уваги те, що право нараховувати відсотки у позивача виникло із 27.05.2024 (з набуття права вимоги).

За таких обставин, з відповідача також підлягають стягненню проценти, нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», за період, починаючи з 27.05.2024 та до моменту мобілізації (тобто по 21.06.2024 включно), а отже оскільки у цьому періоді 26 днів, відтак з відповідача підлягають стягненню проценти в сумі 6105,32 грн (26 днів х 234,82 грн = 6105,32).

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 39 468,96 грн, з яких: 11 800,00 грн - сума кредиту, 21 563,64 грн - нараховані проценти ТОВ «Авентус Україна»; 6105,32 грн - нараховані проценти ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Відповідачем та його представником не наведено доводів щодо необґрунтованості порядку нарахування визначеної кредитної заборгованості, не наведено доводів та не подано належних і допустимих доказів на спростування такого розрахунку, не надано доказів того, що сума заборгованості є меншою ніж визначено місцевим судом, не надано доказів сплати заборгованості відповідачем, не надано власного контррозрахунку. Правильність здійсненого розрахунку заборгованості не спростована відповідачем в установленому законом порядку.

ОСОБА_1 не спростував презумпцію правомірності правочинів (кредитного договору та додаткової угоди до нього), не надав судового рішення про визнання правочинів недійсними.

ОСОБА_1 не надано до матеріалів справи доказів належного виконання ним кредитного зобов`язання, ні на користь первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна», ні на користь позивача, а тому колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення боргу на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

У зв`язку з наведеним, враховуючи доведення факту перерахування кредитором ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 11800,00 грн на платіжну карту № НОМЕР_1 у АТ «ПриватБанк», судова колегія відхиляє доводи про те, що у справі відсутні первинні бухгалтерські документи, що підтверджують погашення кредиту та пов`язані з цим операції.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705) (чинне на час виникнення спірних правовідносин) банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктами 5-6 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Згідно з пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження того, що після надходження на його рахунок кредитних коштів відповідач виконав свій обов`язок негайно повідомити АТ «ПриватБанк» про виявлення факту платіжних операцій, які він не виконував. Адже до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач ОСОБА_1 .

Відповідач не наводив доводів та не надав доказів того, що він повідомляв АТ «ПриватБанк» про платіжні операції, які не виконувалися користувачем (чи втрату електронного платіжного засобу), а також доказів того, що АТ «ПриватБанк» зупиняв здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Оскільки за результатом розгляду апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, тому понесені ОСОБА_1 судові витрати за подання апеляційної скарги слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мікрюков Сергій Володимирович - залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 червня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: