ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м.Суми

Справа №592/7487/23

Номер провадження 22-ц/816/403/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2024 року, у складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 10 червня 2024 року,

в с т а н о в и в:

13 травня 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Маківського О.В., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу у розмірі 250879,51 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 22 жовтня 2021 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого, відповідачка взяла у борг грошові кошти в сумі 186000 грн, які зобов`язався повернути в строк до 31 грудня 2021 року. Проте у вказаний строк відповідачка взяте на себе зобов`язання не виконала, грошові кошти не повернула, тому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 250879,51 грн, з яких основна сума боргу 18600,00 грн, інфляційні втрати 57098,09 грн, три відсотки річних 7781,42 грн, та судові витрати.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 192258,22 грн, у тому числі 186 000 грн основна сума боргу, 5432,69 грн інфляційні нарахування, 825,53 грн 3% річних.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено у зв?язку з необґрунтованістю.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1931,77 грн, сплачений при зверненні до суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вказує, що єдиним доказом у справі є надана позивачем розписка, написання якої відповідачка заперечує, як і отримання за нею грошових коштів у борг. Доводить безпідставність стягнення з неї грошових коштів та штрафних санкцій. Вважає, що наявність у розписці зобов`язання повернути бог у грошовій сумі не свідчить про те, що між сторонами укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти, оскільки цей борг міг виникнути на підставі інших правовідносин.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики у формі розписки, відповідно до умов якого відповідачка взяла у борг у ОСОБА_1 18600,00 грн, зі строком повернення коштів до 31 грудня 2021 року (а.с. 10).

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог мотивоване тим, що ОСОБА_2 не надала суду належних доказів на підтвердження повернення позивачу коштів за власноручно нею підписаною борговою розпискою від 22 жовтня 2021 року, а тому з урахуванням умов договору позики, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача суми позики, а також за прострочення виконання грошового зобов`язання за борговою розпискою суд на підставі ст. 625 ЦК України стягнув 3 % річних та інфляційних втрат за період з 01 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України, за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Зміст наведених норм у сукупності свідчить про те, що прийняття виконання позикового зобов`язання підлягає документальному оформленню та має підтверджуватися відповідною розпискою позикодавця про одержання суми погашення боргу за позикою або розпискою про неможливість повернути борговий документ При цьому, відповідна розписка видається кредитором на вимогу боржника та залишається у боржника.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Наведеними вище нормами передбачено, що право на стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних виникає у позикодавця з часу прострочення виконання зобов`язання. Також передбачено звільнення відповідача від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання за укладеним з позивачкою договором позики на період дії воєнного стану.

Наявність боргової розписки у позивача ОСОБА_1 підтверджує наявність боргу. Боргова розписки не містять ніяких відміток про повернення суми боргу вказаного у ній.

Колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідача ОСОБА_2 обов`язку з повернення боргу за розпискою у зв`язку з відсутністю між позивачем та нею договірних відносин щодо позики грошових коштів із посиланням на те, що цей борг міг виникнути на підставі інших правовідносин, оскільки у розписці чітко зазначено, що ОСОБА_2 одержала в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 186000 грн для купівлі земельної ділянки в селі Степанівка Сумського району Сумської області.

Із вищевикладеного слідує, що суд першої інстанції правильно визначився із наявністю підстав для задоволення позову та стягнення на користь позивача суми боргу, вказаного у розписці, наданій ОСОБА_2 .

У наданій цим позичальником розписці від 22 жовтня 2021 року зобов`язання повернення боргу визначено до 31 грудня 2021 року (а.с. 10).

Тобто, з наступного дня обумовленого строку повернення боргу відбулось прострочення виконання зобов`язання та виникло право на застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, період якого обмежується введенням в країні воєнного стану, що правильно враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367-369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 23 травня 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов