ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року

м. Харків

справа № 953/8483/24

провадження № 22-ц/ 818/1195/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2024 року у складі судді Демченко С.В.,-

УСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до АТ «Райффайзен Банк», в якій просить:

- зобов`язати АТ Райффайзен Банк» припинити нарахування ОСОБА_1 процентів, здійснити перерахунок та зарахувати раніше сплачені та стягнуті кошти за користування кредитом (процентів) у суму заборгованості за тілом кредиту з урахуванням положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», починаючи з 19 листопада 2019 року;

- зобов`язати АТ «Райффайзен Банк» закрити кредит по заяві-договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014/380805/82/724931 від 19 листопада 2019 року (кредитного договору), укладеного з ОСОБА_1 , у зв`язку з погашенням суми боргу;

- стягнути з АТ «Райффайзен Банк» на користь ОСОБА_1 зайво перераховані кошти у розмірі 118415, 45 грн.

Позов мотивований тим, що 19 листопада 2019 року між ним та АТ «Райффайзен Банк» була укладена заява-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014/380805/82/724931. За умовами вказаного договору Банк надав йому кредит у розмірі 257 023, 93 грн. 06 червня 2024 року у справі № 953/8574/23 за позовом АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вирішуючи вказаний спір, суд виходив з того, що на час укладення зазначеного вище кредитного договору від 19 листопада 2019 року, а також станом на час ухвалення судом рішення, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, а з 03 січня 2023 року є інвалідом війни, тому на нього поширюються пільги, встановлені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», у тому числі щодо відсутності обов`язку щодо сплати процентів за користування кредитом. 15 липня 2024 року він звернувся до АТ «Райффайзен Банк» із заявою, в якій зокрема просив: припинити нарахування процентів та здійснити перерахунок, а також зарахувати раніше сплачені та стягнуті кошти за користування кредитом (комісії за управління кредитом) у суму заборгованості за тілом кредиту з урахуванням положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», починаючи з 19 листопада 2019 року; закрити кредит по заяві-договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014/380805/82/724931 від 19 листопада 2019 року, у зв`язку із погашенням суми боргу; зайво сплачені кошти (проценти за користування кредитом, проценти комісій, комісії за управління кредитом) повернути ОСОБА_1 . Однак, станом на 13 вересня 2024 року відповідь за результатами розгляду його заяви від 15 липня 2024 року він так і не отримав. Посилався на те, що він завжди був сумлінним позичальником, вчасно сплачував погашення кредиту. Однак, у зв`язку із повномасштабним вторгненням РФ на територію України та веденням активних бойових дій на території Харківської області, він змушений був терміново евакуюватися. Під час евакуації він втратив частину документів, у тому числі документи, що стосуються його кредитних правовідносин з АТ «Райффайзен Банк». Вказав, що він неодноразово звертався до Банку з проханням надати йому копію кредитного договору, копії реструктуризації та виписку по рахунку заборгованості, йому було відмовлено у наданні зазначеної інформації. Також він намагався неодноразово подавав Банку заяву-повідомлення про те, що він є інвалідом війни ІІ групи та заяву про перегляд умов кредитування (реструктуризації) в умовах повномасштабної війни, йому було відмовлено у прийнятті заяв, оскільки, як повідомив консультант Банку, вони не мають повноважень приймати заяви від нього. 23 липня 2023 року йому була направлена виписка по рахунку, ознайомившись з якою він встановив, що є розбіжності між квитанціями про внесення готівки для погашення кредиту по рахунку № НОМЕР_1 та відомостями, що містяться у виписці. Окрім того, суми погашення кредиту та суми погашення відсотків, зазначені у розрахунку заборгованості відрізняються від сум, наведених у виписці по рахунку. Вказав, що Банк у порушення вимог Закону України «Про споживчий кредит» та Правил банківського обслуговування фізичних осіб здійснював зарахування сплачених ним грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитом лише в проценти. Зауважив на тому, що він є інвалідом війни ІІ групи, рішенням № 20/1441/5 від 29 жовтня 2015 року йому надано статус учасника бойових дій, а тому на нього поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з чим з нього не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами. Пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», у тому числі щодо звільнення від сплати відсотків за користування кредитом, розповсюджуються на всіх військовослужбовців без виключення, у тому числі і на учасників бойових дій та військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, з 18 березня 2014 року і до закінчення особливого періоду, тобто і на час звернення з відповідною заявою. Станом на час укладення кредитного договору від 19 листопада 2019 року, а також станом на час подання вказаної заяви позивач має статус учасника бойових дій та з 01 серпня 2019 року є інвалідом війни, на нього поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», у тому числі щодо відсутності обов`язку щодо сплати процентів за користування кредитом. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 06 червня 2023 року він сплатив банку у рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором грошові кошти у загальному розмірі 375 439, 38 грн, які Банком були розподілені таким чином: 90680 грн у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, 284 759, 38 грн у рахунок погашення заборгованості процентів за користування кредитом. Отже, сума зайво перерахованих ним за кредитним договором коштів становить 118415, 45 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення обгрунтовано тим, що матеріали справи не містять відповідних документів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від нарахування процентів за користування кредитом в розумінні п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». З огляду на те, що станом на день розгляду справи позивач, взяті на себе зобов`язання за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014/380805/82/724931 від 19 листопада 2019 року (кредитного договору), не виконав у повному обсязі та у нього є заборгованість у розмірі 232994,57 грн, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вимоги ОСОБА_1 в частині закриття кредиту у зв`язку з погашенням суми боргу.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвали нове яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом допущене невірне застосування положень п.4 ст. 82 ЦПК України, не враховано Рішення Київського районного суду м. Харкова у справі №953/8574/23 від 06.06.2024 року яке набрало законної сили та яким встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та інвалідом війни, на якого поширюються пільги, передбачені п. 15. Ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, вирішуючи питання про вказані пільги, оскільки це право вже встановлено рішенням суду у справі №953/8574/23, яке набрало законної сили. Також вказав, що не було надано оцінки наданим судом, зокрема: рішенню Київського районного суду м. Харкова у справі № 953/8574/23 та відповіді на відзив від 07.10.2024, у якому зверталась увага на преюдиційне значення попереднього рішення суду. Зазначив, що у 2015 році отримав статус учасника бойових та з 2019 є інвалідом війни другої групи, та має пільги ветеранів війни, інвалідів війни в період з 01.08.2019 по 01.02.2026 рік.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Науменко О.В., яка діє в інтересах АТ «Райффайзен Банк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін посилаючись на те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.06.2024 р. було встановлено, що у позивача відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом саме з 03.01.2023 р., а не з 2019 року. Відповідно до ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільга поширюється на тих, хто перебував або перебуває безпосередньо у відповідних районах та у період здійснення ними зазначених заходів. В даному випадку має місце суперечлива поведінка Позичальника, коли спочатку він укладає договір та навіть частково здійснює його виконання і лише після спливу близько 5 років повідомляє Банк та Суд про обставини, які виникли до моменту укладення такого договору і можуть впливати на обсяг його зобов`язань. Зазначила, що обставини встановлені в іншій справі відмінні від тих на які посилається сторона в новій справі, то преюдиційний характер рішення втрачається. Таким чином, вважає що Судом першої інстанції вірно надано оцінку обставинам справи та встановлено, що належних і допустимих доказів в обґрунтування власних вимог ОСОБА_1 до суду надано не було.

06.01.2025 ОСОБА_1 подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що відповідач у відзиві намагається обмежити застосування пільг, вказавши лише момент надання інвалідності (03.01.2023), проте рішенням у справі №953/8574/23 від 06.06.2024, яке набрало законної сили, встановлено, що на момент укладення кредитного договору від 19.11.2019, а також станом на час ухвалення рішення, позивач вже мав статус учасника бойових дій та був інвалідом війни, що дає йому право на пільги, зокрема, на відсутність обов`язку сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до преюдиційних норм, факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не потребують повторного доведення в іншій справі. Зазначає, що позивач неправомірно трактує пільги позивача та вказує, що право на пільги та їх застосування протягом усього періоду воєнного стану. Також позивач надав Довідки від 15.06.2015, 14.08.2015, 14.09.2015 та 20.05.2015 про те, що він дійсно пребував у відряджені в зоні проведення антитерористичної операції, визначеної Законом України «Про боротьбу з тероризмом», а також копію відзнаки Президентом України.

09.01.2025 представник Науменко О.В., яка діє в інтересах АТ «Райфайзен Банк» подала заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу в якому заперечує проти прийняття апеляційною інстанцією доказів, які не були предметом дослідження на момент розгляду справи судом першої інстанції.

09.04.2025 ОСОБА_1 подав письмові пояснення в яких посилаючись на порушення принципу преюдиції та законодавчих норм, вихід за межі позовних вимог, неналежне дослідження доказів, внутрішню суперечливість рішення суду просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень до неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна підлягає частковому задоволеню з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 18 листопада 2019 року ОСОБА_1 підписав заяву № про відкриття та ведення карткового рахунку (а.с. 13) та заяву № СМDPI-780657 про акцепт публічної пропозиції/угоди (а.с.14-15).

19 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», укладений заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014/380805/82/724931 (а.с. 16).

За змістом п.1.1. заяви-договору Банк відкриває поточний рахунок «Для виплат» IBAN UA__380805___2620__ в гривнях на ім`я клієнта та здійснює його розрахунково-касове обслуговування у відповідності до Правил та Тарифів Банку на ведення та обслуговування поточних рахунків фізичних осіб.

Відповідно до п. 2 заяви-договору, проценти сплачуються клієнтом у визначену Графіком дату у складі щомісячного ануїтетного платежу, вказаного у Графіку, і розраховуються виходячи з процентної ставки, передбаченої пп. 1. 2. 3 п. 1.2 заяви-договору. Проценти нараховуються щомісяця на фактичний залишок заборгованості за весь строк користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту (включно) або з наступного за днем надання кредиту операційного дня, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. Клієнт зобов`язаний здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту.

Згідно з п. 2.2. заяви-договору, відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними платежами. Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів та розраховується за формулою, визначеною пп. 3.5.1. п. 3.5. ст. 3 розділу 6 Правил.

19.11.2019 ОСОБА_1 підписав Паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою», у якому зазначені основні умови кредитування, зокрема: сума кредиту - 257023,93 грн, строком кредитування - 48 місяців, загальні витрати за кредитом - 260299,42 грн, орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 517323,35 грн; реальна річна процентна ставка 39,9% річних (а.с. 10). Також підписав заяву №014/380805/82/724931 на приєднання до договору добровільного страхування життя №РБ1702-г від 15.03.2019 (а.с. 17).

Сторони погодили та підписали Графік погашення кредитної заборгованості та сплати страхових платежів, який є додатком № 1 до заяви-договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014/380805/82/724931 від 19 листопада 2019 року (а.с. 18).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/380805/82/724931 від 19 листопада 2019 року, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк» станом на 17 жовтня 2024 року становить 232 994,57 грн - заборгованість за кредитом (а.с. 137-138).

До матеріалів справи долучені квитанції про сплату ОСОБА_1 грошових коштів у рахунок погашення кредиту по рахунку № НОМЕР_1 (т.1 а.с. 15-34).

Матеріали, додані до позовної заяви, свідчать про те, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до АТ «Райффайзен Банк» із заявами, в яких порушував питання реструктуризації кредитної заборгованості, повідомляв про свою належність до категорії захищених споживачів, а також просив про припинення нарахування процентів за кредитним договором.

У відповіді АТ «Райффайзен Банк» № 81-26-4/2610 від 01 грудня 2023 року, що наявна в матеріалах справи, вказано, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів установлено відсутність правових підстав для припинення нарахування процентів за користування кредитними коштами (а.с. 52).

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 , долученим до матеріалів справи, ОСОБА_1 є інвалідом війни другої групи з 01 серпня 2019 року (а.с. 73).

У наданій копії рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 29.10.2015 № 20/І/ХХІ/5 зазначено, що ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій (а.с. 74).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позовні вимоги залишенні без задоволення. Рішення обгрунтовано тим, що позивач взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі шляхом надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 257023,93 грн., що не заперечується сторонами. Разом з тим, зазначив що, пільги передбачені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», в тому числі щодо звільнення від сплати відсотків за користування кредитом, розповсюджуються на всіх військовослужбовців без виключення, в тому числі і на учасників бойових дій та військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, з 18.03.2014 і до закінчення особливого періоду, тобто і на час ухвалення даного рішення суду.

Колегія суддів з таким висновком погодитись не може.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до положень ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.

Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За вимогами ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Вілдповідно до вимог п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.Пільги передбачені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», в тому числі щодо звільнення від сплати відсотків за користування кредитом, розповсюджуються на всіх військовослужбовців без виключення, в тому числі і на учасників бойових дій та військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, з 18.03.2014 і до закінчення особливого періоду, тобто і на час ухвалення даного рішення суду.

Згідно з частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).

Подібні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18).

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Це суперечить рішенню Київського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , яким встановлено, що останній звільняється від сплати процентів за користування кредитом, починаючи з 18.03.2014 і до завершення особливого періоду, тобто включно до моменту ухвалення цього рішення суду, на підставі пункту 15 статті 14 зазначеного Закону.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

У пункті VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Судова колегія зазначає, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Так як позивач не був зобов`язаний сплачувати відсотки за кредитни договором № 014/380805/82/724931 від 19 листопада 2019 року на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідних доказів банку не надавав, здійснював ці платежі протягом тривалого часу, регулярно, його поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною.

Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про здійснення перерахунку та зарахування раніше сплачених та стягнутих коштів за користування (процентів) в суму заборгованості за тілом кредиту та стягнення на користь ОСОБА_1 зайво перераховані кошти в розмірі 118 415,45 грн.

Щодо позовних вимог про зобов`язання припинити нараховування ОСОБА_1 процентів та закрити кредит судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

Київським районним судом м. Харкова від 06 червня 2024 року встановлено, що 13.06.2023 року АТ «Райффайзен Банк» направив позичальнику Вимогу про дострокове виконання зобов`язань вих. 114/5-2645520 від 12.06.2023 року за кредитним договором.

Звертаючись до суду з позовом про зобов`язання АТ «Райффайзен Банк» припинити нарахування відсотків та закрити кредит у зв`язку з погашенням суми боргу позивач фактично просить суд підтвердити (визнати) існуючий стан прав і обов`язків у договірних відносинах з іншою стороною для правової визначеності сторін договору в цих відносинах.

Проте, оскільки рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року у справі №953/8574/23 встановлено, що борг за договором кредиту від 19.11.2019 відсутній, зазнчаене рішення Банком не оскаржувалось і набрало законної сили, судова колегія вважає, що позивач не довів наявність існування у нього порушеного інтересу що полягає у неоднаковому розумінні сторін у справі своїх прав та обов`язків за договором кредиту від 19.11.2019 року.

З огляду на наведене судова колегія доходить висновку про те, що суд правильно відмовив позивачу у задоволенні позову, проте помилився в мотивах такої відмови.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пунктів 3,4 ч. 1, ч.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та ( або) резолютивної частини.

З огляду на зазначене апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні. У задоволені позову ОСОБА_1 в оскаржуваній частині належить відмовити з мотивів наведених у цій постанові.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено з інших мотивів, перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374,375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2024 року змінити, викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 травня 2025 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук