ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/7179/24
Номер провадження 22-ц/818/1541/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2024 року в складі судді Смирнова В.А. по справі № 638/7179/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 4700,00 доларів США, 15% річних за прострочення за договором позики у розмірі 668,40 доларів США та судових витрат.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на його користь суму боргу за розпискою від 25 квітня 2023 року у розмірі 4700,00 доларів США та 15% річних у розмірі 668,40 доларів США, всього 5368,40 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 24 вересня 2024 року становить 222 019,31 грн, та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2150,00 грн.

27 вересня 2024 року поштою представник ОСОБА_1 адвокат Таш`ян Р.І. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив здійснити розподіл судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Заява мотивована тим, що у позовній заяві позивачем було зазначено, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу складатиме 10 000,00 грн, докази чого будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення. ОСОБА_1 сплатив вказану суму двома платежами: 26 вересня 2024 року 4000,00 грн та 27 вересня 2024 року 6000,00 грн.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2024 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Додаткове рішення суду мотивовано тим, що заявлені позивачем витрати на оплату послуг з правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн не є розумними та співмірними зі складністю справи, витраченим часом, ціною позову.

На вказане додаткове рішення суду засобами поштового зв`язку 24 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Таш`ян Р.І. до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив додаткове рішення суду скасувати та повністю задовольнити заяву позивача про розподіл судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд зменшив розмір відшкодування витрат на правничу допомогу без відповідного клопотання відповідача, порушивши засади змагальності цивільного процесу. Заявлений розмір відшкодування витрат на правничу допомогу становить менше 5% ціни позову, є співмірним та розумним.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2024 рокув порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Таш`ян Р.І. на підставі договору № 180 про надання правової (правничої) допомоги від 01 квітня 2024 року (а.с. 56-58) та ордеру серія ВІ № 1234943 від 05 серпня 2024 року (а.с. 45).

Пунктом 4.1 договору перебачено, що правову допомогу, що надається Адвокатським бюро відповідно до пункту 2.1 договору, клієнт оплачує в розмірі 10 000,00 грн.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначено про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн та вказано, що докази розміру судових витрат будуть надані у порядку частини 8 статті 141 ЦПК України.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Оплата ОСОБА_1 вищевказаної вартості послуг адвоката підтверджується копіями платіжних інструкцій № 215929917 від 26 вересня 2024 року на суму 4000,00 грн та № 2PL045583 від 27 вересня 2024 року на суму 6000,00 грн (а.с. 59, 60).

27 вересня 2024 року, тобто у межах передбаченого частиною 8 статті 141 ЦПК України строку, представником ОСОБА_1 адвокатом Таш`яном Р.І. подано заяву про ухвалення додаткового рішення.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Матеріалами справи підтверджується, що обсяг правничої допомоги, наданої адвокатом Таш`яном Р.І. позивачу ОСОБА_1 , фактично обмежується поданням позовної заяви у справі. У судових засіданнях адвокат участі не брав, інших процесуальних документів у справі не подавав.

З урахуванням предмета спору і категорії справи, ціни позову, обсягу доказів у справі і наданих позивачу послуг з правничої допомоги протягом розгляду справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на надання правничої допомоги в розмірі 3000,00 грн, що відповідає принципам співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що суд зменшив розмір відшкодування витрат на правничу допомогу без відповідного клопотання відповідача, порушивши засади змагальності цивільного процесу, колегія суддів відхиляє, адже суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Отже, у суду є можливість за певних обставин не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5 та 9 статті 141 ЦПК України (незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання іншої сторони).

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У справі, що переглядається, суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат, керуючись, в тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи дійшов висновку не присуджувати позивачу, на користь якого ухвалено судове рішення, всі його витрати на професійну правову допомогу, що заявлені до стягнення.

Висновки суду про часткову відмову позивачу, на користь якого ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть за відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі № 910/1492/20, від 05 жовтня 2021 року у справі № 907/746/17, від 30 листопада 2020 року у справі № 922/2869/19, від 11 листопада 2021 року у справі № 910/7520/20, від 13 грудня 2022 року у справі № 910/429/21, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19.

Отже, на підставі об`єктивної оцінки вказаних вище критеріїв суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 , огли та стягнення з відповідача у рахунок відшкодування судових витрат 3000,00 грн замість заявлених 10 000,00 грн.

Посилання позивача на те, що заявлений розмір відшкодування витрат на правничу допомогу становить менше 5% ціни позову, отже є співмірним та розумним, колегія суддів також відхиляє, оскільки співмірність з ціною позову не є єдиним критерієм, що має оцінюватися при визначенні розміру судових витрат.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, та за подання апеляційної скарги на додаткове рішення суду щодо розподілу судових витрат судовий збір не стягується, підстав для нового розподілу судових витрат у суду апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 червня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова