Справа № 146/1825/24
Провадження № 22-ц/801/1187/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мороз І. С.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 рокуСправа № 146/1825/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Панасюка О.С., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 19 березня 2025 року, ухвалене суддею Мороз І.С. в селищі Томашпіль, повне рішення складено 24 березня 2025 року, в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі ТОВ «ФК «Профіт Капітал») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором №Z06.22006.005405975 від 24 червня 2019 року в загальному розмірі 141 578,85 грн: 48 479,59 грн заборгованість за основним боргом; 35 430,38 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 57 668,88 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 червня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі- ПАТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування №Z06.22006.005405975.

Відповідно до умов договору вказаного кредитного договору, банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 49 999 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і платою за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, який є його невід`ємною частиною.

Згідно з п.п. 1.3. договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 21,99% річних від залишкової суми кредиту.

Також, відповідно до п.п. 1.5 договору кредиту, за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі відповідно до графіку платежів.

Банк на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти в сумі 49 999 грн строком до 24 червня 2024 року, а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом з іншими платежами згідно з умовами цього договору.

Банк свої зобов`язання за договором кредиту виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 49 999 грн у визначені умовами договору строки. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 19 грудня 2023 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 141 578,85 грн.

19 грудня 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма факторинг» (далі - ТОВ «Оптіма факторинг») укладено договір факторингу №19/12-2023.

Відповідно до п. 2.1. договору факторингу, АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма факторинг», а ТОВ «Оптіма факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених договором факторингу.

Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк» та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору.

22 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма факторинг» передало, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняло права вимоги за кредитним договором №Z06.22006.005405975 від 24 червня 2019 року.

Відповідно до п. 2.1. договору факторингу ТОВ «Оптіма факторинг», відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма факторинг», за плату та на умовах визначених договором факторингу.

За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 22 грудня 2023 року, відповідно до договору факторингу № 22/12-2023 перейшло право за кредитними угодами, зокрема за договором №Z06.22006.005405975 від 24 червня 2019 року.

Оскільки відповідачка ухиляється від виконання зобов`язань за договором, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 19 березня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором №Z06.22006.005405975 від 24 червня 2019 року в розмірі 83 909,97 грн (вісімдесят три тисячі дев`ятсот дев`ять гривень дев`яносто сім копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» 1794,70 грн (одна тисяча сімсот дев`яносто чотири гривні сімдесят копійок) судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 83 909,97 грн відмовити.

У скарзі зазначає, що при укладенні договорів про відступлення прав вимог винагорода фактору не передбачена, а тому укладені у справі договори факторингу мають ознаки цесії, при цьому позивач у позовній заяві апелює виключно поняттям «договір факторингу», які хоч і передбачають перехід права вимоги до боржника, проте їх предмет та мета суттєво відрізняються. Згідно умов договорів факторингу АТ «Ідея банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» зобов`язані були повідомити її про відступлення права вимоги, чого зроблено не було. Позивачем не було надано детального розрахунку заборгованості. До позовної заяви додано додатки у незадовільному стані. Позивачем не наведено поважних причин пропуску строку та не надано клопотання про поновлення строку на звернення до суду з цим позовом.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТОВ «ФК «Профіт Капітал» просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 червня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування №Z06.22006.005405975. Згідно даного договору банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: тип кредиту цільовий, сума кредиту 49 999,00 грн, процентна ставка та тип 21.99 % змінювана, строк кредиту 60 місяців. Дата повернення кредиту 24 червня 2024 року.

Згідно з п.1.5 договору, під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Інші послуги банку», комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку сплачується згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору, що розміщенні на веб-сайті банку.

На виконання умов договору АТ «Ідея Банк» виконало взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором та надало кредит в зазначеному в договорі розмірі, що підтверджується ордером розпорядженням про видачу кредиту від 11 липня 2019 року та випискою по рахунку ОСОБА_1 ..

Згідно з Договором факторингу №19/12-2023 від 19 грудня 2023 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма факторинг», відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № Z06.22006.005405975 від 24 червня 2019 року, що укладений між АТ «Ідея Банк» та відповідачем.

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 19/12-2023 від 19 грудня 2023 року, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором Z06.22006.005405975 від 24 червня 2019 року у загальній сумі 141 578,85 гривень.

Згідно з Договором факторингу №22/12-2023 від 22 грудня 2023 року, укладеного між ТОВ «Оптіма факторинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № Z06.22006.005405975 від 24 червня 2019 року, що укладений між АТ «Ідея Банк» та відповідачем.

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №22/12-2023 від 22 грудня 2023 року, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором Z06.22006.005405975 від 24 червня 2019 року у загальній сумі 141 578,85 гривень.

Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №Z06.22006.005405975 від 24 червня 2019 року станом на 19 грудня 2023 року становить 141 578,85 грн: 48 479,59 грн заборгованість за основним боргом; 35 430,38 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 57 668,88 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.

Оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором кредиту та страхування №Z06.22006.005405975 від 24 червня 2019 року щодо повернення коштів, сплати процентів та комісії не виконала, ТОВ «ФК «Профіт Капітал», як новий кредитор, звернулося до суду з даними позовом про стягнення заборгованості за вказаним договором.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події.

Таким чином, відповідач зобов`язаний виконувати умови кредитних договорів у відповідності до їх умов та вимог законодавства.

У частині першої статті 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може грунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України).

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто не виконала свої зобов`язання за договором, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №Z06.22006.005405975 від 24 червня 2019 року в сумі 83 909,97 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом в розмірі 48 479,59 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 35 430,38 грн.

При цьому, встановивши, що позивачем встановлено щомісячну плату за послуги банку, в тому числі і які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважав, що положення кредитного договору, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. А відтак суд не знайшов підстав для стягнення заборгованості за комісією в сумі 57 668,99 грн.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки вони зроблені з урахуванням обставин даної справи, з дотриманням норм процесуального права та ґрунтуються на нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

У ч. 1 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що з умов договорів про відступлення права вимоги від 19 грудня 2023 року та від 22 грудня 2023 року вбачається, що ціна договорів дорівнює розміру заборгованості боржників перед клієнтом. Оскільки при укладенні договорів про відступлення прав вимог винагорода фактору не передбачена, можна дійти висновку про те, що вказані договори мають ознаки цесії, при цьому позивач у позовній заяві апелює виключно поняттям «договір факторингу», які хоч і передбачають перехід права вимоги до боржника, проте їх предмет та мета суттєво відрізняються.

Разом з тим, зазначаючи про вказані обставини, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не підсумовує, яким чином ці обставини впливають на результат розгляду справи та які висновки суду першої інстанції вони підтверджують чи спростовують. У зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості самостійно, на власний розсуд, замість скаржника робити висновки із наведених положень укладених договорів та законодавства.

Також ОСОБА_1 зазначає про те, що відповідно до умов пунктів 5.3 договорів факторингу від 19 грудня 2023 року та від 22 грудня 2023 року АТ «Ідея банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» зобов`язані були повідомити її про відступлення права вимоги протягом десяти робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором, чого зроблено не було.

Як передбачено положеннями статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині другій цієї статті зазначено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

ОСОБА_1 доказів того, що вона виконала свій обов`язок щодо повернення коштів первісному кредиторові, тобто здійснила належне виконання, не надала, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на вагу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Договори факторингу, укладені між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма факторинг», а також між ТОВ «Оптіма факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» у встановленому законом порядку недійсними не визнані, тобто в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених спірними договорами.

Фактично, порушене право кредитора залишилось незахищеним, а тому підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованості за кредитним договором.

Доводи ОСОБА_1 з приводу неналежності, як доказів розміру заборгованості, наявних в матеріалах справи розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відхиляються апеляційним судом.

Обґрунтовуючи розмір заборгованості, ТОВ «ФК «Профіт Капітал посилалося на виписку по рахунку ОСОБА_1 та довідку-розрахунок заборгованості, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 станом на 19 грудня 2023 року становила в загальному розмірі 141 578,85 грн: 48 479,59 грн заборгованість за основним боргом; 35 430,38 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 57 668,88 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.

При цьому, виписка по рахунку містить дати та суми, які були сплачені ОСОБА_1 , а також складові, на оплату яких йшли вказані суми.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3)найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

У постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №169/506/17, від 24 червня 2021 року у справі №686/19271/19 зроблено висновки, що факт отримання та повернення грошових коштів доводять банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення (виплати) грошей до (з) каси товариства.

Отже, належними та допустимими доказами внесення/повернення особою коштів у готівковій формі можуть бути прибуткові та видаткові касові ордери, а у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі таким доказом може бути відповідна банківська виписки.

Таким чином, банківська виписка по особовому рахунку є належним доказом отримання кредитних коштів саме відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості.

Апеляційний суд, дослідивши надану позивачем виписку вважає, що вона відповідає визначеним пунктом 62 згаданого Положення від 04 липня 2018 року №75 вимогам, підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, а відтак є належним та допустимим доказом у справі.

Крім того, реєстри боржників за наведеними вище договорами факторингу містять розмір відсоткової ставки та кількість днів прострочення.

Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Із вказаного слідує, що доведення факту повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, є обов`язком ОСОБА_1 , як позичальника, а не позивача, чого зроблено останньою при розгляді даної справи не було.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача з приводу того, що позивачем було надано неналежної якості додатки до позовної заяви, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою суду від 02 грудня 2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зобов`язання позивача надати відповідачу належної якості певних копій документів, долучених до позовної заяви, відмолено з наведенням відповідного обґрунтування.

Адвокат Дунаєв І.Б., за таких обставин, не був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами справи безпосередньо в приміщенні суду.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності, що визначений статтею 257 ЦК України. За позицією відповідача, висловленою в судовому засіданні при розгляді справи в суді першої інстанції, строк позовної давності необхідно відраховувати від дати останнього його платежу - 27 травня 2020 року і такий платіж був здійснений поза межами трирічного строку до дати звернення позивача до суду (23 жовтня 2024 року).

Відхиляючи вказану позицію, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом пункту 19 розділу «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦПК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у межах строків позовної давності.

Вказаний висновок суду першої інстанції ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не спростований.

А посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 25 серпня 2022 року у справі №240/3771/21 та від 10 листопада 2022 року у справі №990/115/22 є безпідставним, оскільки у вказаних справах іде мова не про позовну давність, а про процесуальний строк звернення до суду із позовом та з апеляційною скаргою.

Процесуальний строк та позовна давність хоча й пов`язані зі строками у процесі, однак є різними поняттями.

Позовна давність це строк, протягом якого особа має право звертатися до суду з вимогою про захист своїх цивільних прав, тоді як процесуальний строк це строк, протягом якого сторони та суд вчиняють певні процесуальні дії.

Підсумовуючи апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а відтак підстави для скасування оскаржуваного рішення суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки вони ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 19 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 травня 2025 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк