КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/6517/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Музичко С.Г., Желепи О.В.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Зубчук Оксани Русланівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожної Тетяни Андріївни, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2024 року заявник звернувся до суду із скаргою і просив:

визнати неправомірними дії головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожної Т.А. при здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 січня 2023 року в виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 27 лютого 2020 року;

зобов`язати Голосіївський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 без врахування отриманої ним за період з березня 2022 року до 16 листопада 2022 року додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ №168 від 28 лютого 2022 року;

зобов`язати Голосіївський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Київ) здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у межах виконавчого провадження без врахування отриманого ним грошового забезпечення, що не має постійного характеру, а саме: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а також премії, нарахованої відповідно до Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України.

Посилався в скарзі на те, що на виконанні в відділі перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 від 27 лютого 2020 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 ..

В рамках виконавчого провадження постановою державного виконавця від 04 травня 2020 року звернуто стягнення на його доходи та постановлено здійснювати відрахування з доходів у розмірі 70% від отриманих доходів, з яких: 25% аліментів та 45% на погашення боргу.

З квітня 2001 року він проходить службу за контрактом в Управлінні державної охорони України, аліменти з нього утримувалися відповідно до постанови державного виконавця.

Аліменти не утримувалися лише з нарахованого грошового забезпечення, що не має постійного характеру відповідно до постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року, а саме: додаткової винагороди, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та премії відповідно до Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України.

Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого державним виконавцем Задорожною Т.А. станом на 01 січня 2023 року, у нього наявна заборгованість у розмірі 94 031,94 грн.

Даний розрахунок здійснений з грошового забезпечення, у тому числі його складових, що не мають постійного характеру, і з якого, відповідно до п.8 постанови КМУ від 26 лютого 1993 року №146, утримання аліментів не проводиться.

Вважає, що врахування до складових грошового забезпечення додаткової винагороди, виплаченої йому відповідно до постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року з березня по листопад 2022 року, суперечить вимогам закону.

Крім того, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, також не мають враховуватися при відрахуванні аліментів.

Ці виплати, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Управління Державної охорони України, затвердженим наказом Управління № 295/ДСК від 27 липня 2018 року, відносяться до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, а тому не включаються до переліку видів доходів, які враховуються при стягненні аліментів.

Грошова премія в розумінні Дисциплінарного статуту Збройних Сил України має бути заслуженою, а тому її нарахування та виплата не може мати постійного характеру, так як залежить від певних обставин.

З урахуванням цього, просив задовольнити скаргу.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Зубчук О.Р., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та ухвали нове рішення, яким задовольнити скаргу в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції в мотивувальній частині ухвали не дослідив, які саме видів виплат були включені при перерахунку виконавцем належних сум до виплат.

Представник скаржника вказувала, що виконавець зробив розрахунок заборгованості включивши суми з яких необхідно утримувати аліменти: матеріальну допомогу, грошову допомогу на оздоровлення, премію за підсумками року, премію на день захисника, премію на день юриста, та додаткову винагороду, яка виплачується на період воєнного стану. При цьому, фінансова служба Управління державної охоорни не вираховувало з даних сум аліменти, керуючись п. 8 Переліку №146 (у редакції, яка діяла до 16.11.2022 року), згідно якої утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Зазначала, що постановою КМУ № 1263 від 11.11.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» були внесені зміни до п. 8 Переліку щодо доповнення переліку виплат, з яких утримуються аліменти, іншими виплатами, у тому числі й додатковою винагородою, яка виплачується на період воєнного стану.

Так, відповідно до п. 8 Переліку (зі змінами з 11.11.2022 року) з військовослужбовців Збройних сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Тобто, зміни внесені Постановою №1263, яка набула чинності 16.11.2022 року, не мають зворотної дії в часі і можуть бути враховані лише після 16.11.2022 року. У державного виконавця відсутні повноваження під час вчинення процесуальних дій з виконання судового рішення застосовувати нечинне положення закону на момент вчинення ним відповідної процесуальної дії.

З урахуванням викладеного, апелянт вважає, що головний державний виконавець Задорожна Т.А. зобов`язана була застосувати саме ту правову норму, сформульовану в законі, яка була чинною на момент вчинення нею відповідної процесуальної дії, зокрема й здійснення розрахунку розміру заборгованості за аліментами.

Таким чином, обрахунок заборгованості по аліментах за період з березня 2022 року по листопад 2022 року з урахуванням додаткової винагороди, виплаченої ОСОБА_1 згідно Постанови №168, суперечить вимогам законодавства.

При цьому, починаючи з листопада 2022 року, Управлінням державної охорони України утримання аліментів з скаржника здійснюється з урахуванням змін, пов`язаних з прийняттям Постанови №1263.

Отже, Управління державної охорони України нараховує грошове забезпечення та проводить утримання з нарахувань ОСОБА_1 аліментів з дотриманням вимог законодавства, що свідчить про відсутність у останнього заборгованості зі сплати аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця, суд першої інстанції врахував правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 209/3260/13 та обгрунтовував свої висновки тим, що відповідно до п.8 постанови Кабінету міністрів України № 146 від 26 лютого 1993 року, додаткова винагорода військовослужбовця мала враховуватися при нарахуванні та стягненні аліментів до 16 листопада 2022 року, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що її врахування в розрахунку заборгованості державного виконавця відповідає вимогам закону.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з частинами першою та третьою статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Частиною другою статті 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 146 від 26 лютого 1993 року, передбачено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.

Пунктом 8 Переліку передбачено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям, під час дії воєнного стану» установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних(бойових)дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV Порядку на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується у відповідних розмірах, розмір якої залежить зокрема від безпосередньої участі у бойових діях, покладених завданнях та від іншого.

Таким чином, з аналізу вказаних норм вбачається, що аліменти мають стягуватися в частці від усіх видів доходу боржника, тому, державний виконавець повинен враховувати всі види надходжень боржника для визначення розміру аліментів.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2024 року у справі №209/3260/13-ц (провадження № 61-11541св23) дійшов висновку, що додаткові виплати, які нараховуються та виплачуються боржнику по аліментам відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» не є одноразовим нерегулярним видом грошового забезпечення, мають постійний характер та відносяться до видів доходів, які враховуються при визначення розміру аліментів на одного з подружжя, дітей батьків, інших осіб.

Встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року з заявника стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини, доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 серпня 2019 року.

Постановою головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 27 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1.

Постановою державного виконавця від 04 травня 2020 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника.

Постановою від 14 липня 2023 року постановлено здійснювати відрахування з суми доходів боржника, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в розмірі 50% доходів щомісячно до погашення заборгованості в сумі 94 031, 94 грн, яка виникла станом на 01 січня 2023 року.

Державний виконавець в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснила, що бухгалтер установи в якій працює боржник самостійно нараховувало аліменти. Нею були неодноразово направлені запити щодо правильності нарахувань та надання відомостей про дохід боржника. Після отримання відповіді щодо отриманого доходу, вона побачила, що бухгалтер не нараховувала аліменти на певні види заробітної плати боржника після цього вона зробила перерахунок аліментів та була нарахована заборгованість.

21 лютого 2023 року головним держаним виконавцем Задорожною Т.А. складено розрахунок заборгованості по аліментах, відповідно до якої заборгованість боржника по аліментах станом на 01 січня 2023 року становить 94 031, 94 грн.

Відповідно до листа начальника відділу від 19 січня 2024 року за зверненням представника заявника про здійснення перерахунку заборгованості, заборгованість розрахована з урахуванням постанови КМУ № 146 від 26 лютого 1993 року, якою визначено вичерпний перелік доходів, з яких аліменти на утримуються.

Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Управління державної охорони України, затвердженим наказом Управління № 295/ДСК від 27 липня 2018 року та змінами до нього, внесеними наказом № 486/ДСК від 12 грудня 2018 року, визначено складові грошового забезпечення військовослужбовців управління,як одноразові додаткові види грошового забезпечення, в тому числі: допомога на оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та премії (а.с. 27 - 29 том 1).

Пунктом 1-1 постанови КМУ №168 від 8 лютого 2022 року військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту на період воєнного стану встановлено додаткову винагороду в залежності від виконуваних завдань.

Відповідно до підпункту 3 пункту 1-1 постанови військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що саме в такому порядку та в такому розмірі заявнику нараховувалася та виплачувалася додаткова винагорода відповідно до постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що нарахування аліментів з отриманих доходів, у тому числі з додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, за оспорюваний період відповідає нормам діючого законодавства України та по суті узгоджується з Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, який не є вичерпним.

Доводи апеляційної скарги про те, що додаткова винагорода, яка сплачувалась скаржнику, не має постійного характеру та призначається в різних розмірах, є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем неправильно враховано при розрахунку заборгованості по аліментах на утримання неповнолітньої дитини додаткову винагороду, яка виплачується на період воєнного стану за період з березня 2022 року по листопад 2022 року, оскільки зміни внесені Постановою №1263, яка набула чинності 16.11.2022 року, не мають зворотної дії в часі і можуть бути враховані лише після 16.11.2022 року. У державного виконавця відсутні повноваження під час вчинення процесуальних дій з виконання судового рішення застосовувати нечинне положення закону на момент вчинення ним відповідної процесуальної дії. Суд апеляційної інстанції вважає такі твердження скаржника є безпідставними та спростовуються встановленими обставинами.

Відповідно до пункту 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №146 від 26 лютого 1993 року, чітко визначено, що аліменти справляються з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.

Таким чином, з аналізу вказаних норм випливає, що аліменти мають стягуватися в частці від усіх видів доходу боржника. Тому фактично, навіть до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року, виконавець мав враховувати всі види надходжень боржника для визначення розміру аліментів.

Фактично постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року №1264 лише підтверджено необхідність стягнення аліментів з урахуванням додаткової винагороди. Зауважує, що раніше законодавство просто не містило норми про отримання додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану. Тому з урахуванням змін у законодавстві, законодавець лише узгодив між собою всі нормативно-правові акти.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає жодних підстав вважати, що законодавець міг з будь-яких причин не охоплювати аліментними зобов`язаннями додаткову винагороду на період воєнного стану. Внесенням відповідних змін 16 листопада 2022 року законодавець лише конкретизував перелік видів грошового забезпечення, із яких справляється нарахування аліментів, задля усунення проблемних питань при нарахуванні аліментів, а не «створив» новий вид доходів, який раніше таким не визнавав.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Зубчук Оксани Русланівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «29» травня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

О.В. Желепа