ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1512/25 Справа № 199/5770/24 Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Никифоряка Л.П., Новікової Г.В.

за участю секретаря судового засідання Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №207/2341/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Погрібняка Олексія Михайловича, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року, ухвалене у складі судді Руденко В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, в якому просить зменшити розмір аліментів, встановлений рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2010 року.

Вказує, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2010 року на користь відповідачки з нього стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частині від всіх видів заробітку на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року збільшено розмір аліментів у зв`язку з отриманням дитини інвалідності до 1/3 частин заробітку (доходу) щомісячно до повноліття сина.

Заборгованості по аліментам позивач не має.

Зазначає, що після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання дитини в розмірі 1/3 частини заробітку, у позивача змінився майновий стан, а саме: 31 липня 2023 року він отримав поранення, пов`язані із захистом Батьківщини під час перебування у ЗСУ, він став інвалідом війни II групи, потребує лікування та реабілітації. Крім того, на його утриманні перебуває його мати, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не працює, постійно хворіє та отримує пенсію за віком.

Через вказану інвалідність він не може влаштуватися на роботу та отримувати сталий прибуток. Єдиним доходом, який він отримує на даний час, є державна допомога інваліду II групи.

Рішенням Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на неповнолітню дитину - задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття дитини.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судового збору.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - адвокат Погрібняк О.М. подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність всіх обставин справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Вважає його несправедливим та таким, що порушує права дитини.

Вказує, що зменшуючи розмір аліментів на хвору дитину суд першої інстанції поставив інтереси батька вище ніж інтереси дитини, при цьому доходи батька є достатніми для сплати 1/3 доходів та свого утримання. Суд першої інстанції не врахував вимоги конвенції та прийняв рішення, яке негативно вплинуло на інтереси дитини та невірно застосував ст.182 СК України. Вважає, що встановлення інвалідності позивача не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Без підтвердження належними та допустимими доказами погіршення його матеріального стану, яке унеможливлює сплату аліментів у попередньому розмірі.

Окрім цього, зазначає, що суд першої інстанції не врахував той факт, що позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували те, що він потребує тривалого лікування і реабілітації, не довів те, що його матеріальний стан не може забезпечити сплату аліментів у встановленому розмірі, висновки суду не відповідають медичним документам позивача та зроблені без жодних посилань на докази, суд бездоказово вказав, що позивач потребує тривалого лікування і реабілітації та ін., а від так порушив норми процесуального права.

У зв`язку з чим, просив рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2024 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Позивач своїм правом на подачу відзиву не скористалася.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідач та її представники в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати і відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти доводів скарги, просила її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Позивач в судове засідання апеляційного суду не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2010 року на користь відповідача з позивача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частині від всіх видів заробітку на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року збільшено розмір аліментів до 1/3 частин заробітку (доходу) щомісячно до повноліття ОСОБА_3 .

На підтвердження погіршення стану здоров`я позивача в матеріалах справи містяться копії медичного обстеження від 31.05.2024 року, де зазначений діагноз: «обмежений гіперкератоз долонь» та копія медичного обстеження, відповідно до якого ЕНМГ ознаки грубого аксонального ураження правого великогомілкового нерву з рівня нижче підколінної ямки (зі зниженням функцій 80% від нижньої межі норми), ЕНМГ ознаки аксонального ураження правого малогомілкового нерву з рівня нижче гомілки малогомілкової кістки (із зниженням функції на 35-40 % від нижньої межі норми. Внаслідок вказаних захворювань позивач став інвалідом 2 групи. З наданих позивачем медичних документів видно, що наразі його здоров`я значно погіршилося через важкі травми, та хвороби, пов`язані з військовою службою, і він потребує тривалого лікування та реабілітації.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зміна стану здоров`я позивача, впливає на здатність позивача сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі.

При цьому суд врахував, що дитина сторін також є інвалідом дитинства і потребує значних коштів на своє утримання, тому суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме зменшення розміру аліментів на утримання дитини з 1/3 до 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, вважаючи що це відповідатиме загальним засадам регулювання сімейних відносин справедливості, добросовісності та розумності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держававизнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст.150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23).

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання дитини в розмірі 1/3 частини заробітку, у позивача змінився майновий стан, а саме: 31 липня 2023 року він отримав поранення, пов`язані із захистом Батьківщини під час перебування у ЗСУ, він став інвалідом війни II групи, потребує лікування та реабілітації. Крім того, на його утриманні перебуває його мати, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не працює, постійно хворіє та отримує пенсію за віком.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції було встановлено, що спільний син сторін є дитиною з інвалідністю (з дитинства) з діагнозом: тяжка розумова відсталість та потребує постійного догляду.

Також, матеріалами справи підтверджено, що позивач, згідно довідки до акту огляду МСЕК від 13 лютого 2024 року з 13 березня 2024 року являється інвалідом ІІ групи у зв`язку із отриманим на війні пораненням та відповідно є непрацездатним.

Відповідно до довідки ОК-5, ОК-7 позивач непрацевлаштований та отримує пенсію за інвалідністю у розмірі 18 975,44 грн., та на його утриманні перебуває непрацездатна матір, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка отримує пенсію за віком.

Таким чином висновок суду про часткове задоволення вимог і зменшення розміру аліментів на дитину до 1/4 доходу позивача у зв`язку з тим, що останній отримав інвалідність та втратив працездатність, що безумовно впливає на його майнове становище, є законним та обґрунтованим.

Аналогічні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження 61-702св19), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 (провадження № 61-1193св24).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи позов ОСОБА_1 вірно застосував ст.192 СК України, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами його позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія судів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів, а рішення суду ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана вірна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року немає.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, оскільки сторони відповідно до закону звільнені від сплати судового збору, то судові витрати на сплату судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Погрібняка Олексія Михайловича на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року залишити без задоволеня.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повна постанова складена 23.05.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв