Справа № 283/2536/24
провадження №2/283/135/2025
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2025 року Малинський районний суд Житомирської області в складі під головуванням судді Ярмоленка В.В. з секретарем судового засідання Селіною А.І., з участю адвокатів Орендарчук В.О., Дмитрієва А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

13.11.2024 представник ОСОБА_1 адвокат Орендарчук В.О., яка діє на підставі ордеру ВХ №1080392 звернулася до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що 30 травня 2014 року між сторонами був зареєстрований шлюб. 20.05.2015 в період перебування сторін в шлюбі за спільні кошти було придбано: квартиру, загальною площею 28.77 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,0026 га, кадастровий номер :01:001:0078, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Майно придбане та зареєстроване на ОСОБА_2

13.10.2020 рішенням Малинського районного суду Житомирської області по справі № 283/1703/20 шлюб між сторонами розірвано.

Позивач вказує, що будь-яких домовленостей між ним та відповідачкою не досягнуто, оскільки, вищезазначене майно було придбане в період шлюбу і належить подружжю на праві спільної сумісної власності, тому Позивач має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за ним 1/2 частки на квартиру та земельну ділянку в порядку поділу, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вимогами позову ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 28.77 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0026 га, кадастровий номер :01:001:0078, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

18 лютого 2025 року представником відповідача адвокатом Дмитрієвим А.І. який діє на підставі ордеру серії АІ №1660904, було подано до суду зустрічний позов про поділ спільного майна та заяву про забезпечення позову, 21 лютого 2025 позовна заява в якій представник відповідача просить поновити пропущений строк на подачу зустрічного позову, прийняти зустрічний позов та об`єднати в одне провадження із первісним позовом, поділити сумісне набуте майно під час шлюбу.

26 лютого 2025 року представником позивача було подано клопотання, в якому позивач просив відмовити у поновленні пропущеного строку на подання зустрічного позову та відмовити у його прийняті до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалами суду від 26 лютого 2025 року у поновлені строку подання зустрічного позову та у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного подружнього майна відмовлено, заяву про забезпечення позову повернуто заявнику

26 березня 2025 року представником позивача до суду подане клопотання про приєднання до справи копію акту про приймання-передачі наданих послуг та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на надання правової допомоги . 02 квітня 2025 року та 04 квітня 2025 року клопотання про приєднання актів в зв`язку з усуненням помилки в актах наданих раніше.

26 березня 2025 року ухвалою суду з Житомирського обласного державного нотаріального архіву було витребувано договір купівлі-продажу однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за реквізитами: серія та номер 386, виданий 12.05.2015 приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Сотніченко І.В.; Договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0078 площею 0,0026 га за адресою: АДРЕСА_2 , за реквізитами: серія та номер 390, виданий 12.05.2015 приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Сотніченко І.В.

12 травня 2025 представник позивача адвокат Орендарчук В.О. подада до суду клопотання про стягнення судових витрат з відповідача, на які посилався позивач у своєму позові.

Явка сторін по справі:

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце був повідомлений належно, представник позивача адвокат Орендарчук В.О. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася про дату, час та місце була повідомлена належно, представник відповідача адвокат Дмітрієв А.І. заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити.

Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за позовом підлягають задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Встановлено, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області по справі № 283/1703/20 від 13 жовтня 2020 року розірвано шлюб, зареєстрований 30.05.2014 виконавчим комітетом Гранітненської селищної ради Малинського району Житомирської області, за актовим записом №3 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.7-9)

В період перебування у шлюбі було придбано:

- Квартиру, загальною площею 28.77 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження додається інформація з ДРРПНМ №399094744 від 14.10.2024р. (а.с.10)

- Земельну ділянку, площею 0,0026 га, кадастровий номер :01:001:0078, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на підтвердження додається інформація з ЄДРРПНМ № 399130482 від 14.10.2024 (а.с. 11)

08 квітня 2024 року на ухвалу суду з Житомирського обласного державного нотаріального архіву надійшли копія договору купівлі-продажу однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 на 56 аркушах та копія договору купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 на 68 аркушах.

Нотаріально засвідченою заявою серії НАН 101862 ОСОБА_1 надав згоду ОСОБА_2 «купити за ціну і при умовах за її ж розсудом, за гроші, що набуті спільно під час зареєстрованого шлюбу майно, а саме: Однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 ; Гараж, що розміщений селищі міського типу АДРЕСА_2 ; Земельну ділянку площею 0,0026 га для будівництва індивідуального гаража, що знаходиться в АДРЕСА_2 (тридцять сім). Вказане нерухоме майно та земельна ділянка буде нашою спільною власністю -сумісною власністю, як таке що придбане за гроші, спільні і набуті нами спільно за час нашого шлюбу».

Мотиви та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом, що також узгоджується з позицією Верховного Суду України (постанова Пленуму від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Беручи до уваги, що квартира АДРЕСА_3 , та земельна ділянка площею 0,0026 га для будівництва індивідуального гаража, що знаходиться в АДРЕСА_2 були придбані відповідачем саме у період шлюбу, що вбачається із матеріалів справи, суд вважає, що дане майно є спільною сумісною власністю сторін у справі, частки у котрій є рівними, оскільки іншого не встановлено.

У відповідності до статті 63 Сімейного кодексу України (далі - СК України), дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Зазначені вимоги Сімейного кодексу України кореспондуються з нормою ч. 3 ст. 368 ЦК України згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В ч.2 ст.372ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь- яких осіб.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В матеріалах справи наявні договір №79 від 11 жовтня 2024 року про надання правової допомоги; Акт про прийняття-передачу наданих послуг від 26.03.2025 на суму 15000,00 грн, платіжна інструкція Р24АD7861 на суму 15000,00 грн.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 справі №520/6658/21).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи складність справи, предмет спору та значення справи для сторін, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, зважаючи на заперечення відповідача щодо обґрунтованості та співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 15000,00 грн є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг. Таким чином, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору за подання позову.

Керуючись ст. 12,13,83,141,259,265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 28.77 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0026 га, кадастровий номер :01:001:0078, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1572,36 грн. та 7000,00 грн. витрат, пов`язаних на правову допомогу.

Сторони мають право оскаржити рішення суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення до Житомирського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 15 травня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка АДРЕСА_2 3.

Суддя