РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 565/1901/24

Провадження № 22-ц/4815/472/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Боймиструка С.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років,

в с т а н о в и в:

03.09.2024 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить:

- стягнути з відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття;

- стягнути з відповідача ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача щомісячно до досягнення дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

Позов обґрунтовується тим, що 03.05.2023 року між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 зареєстрований шлюб. Від спільного проживання в шлюбі, сторони мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка ОСОБА_2 зазначає, що через втрату любові та взаєморозуміння має намір розірвати шлюб із відповідачем, але на даний час звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу є неможливим, оскільки дочка не досягла однорічного віку. Також зазначає, що малолітня дочка повністю перебуває на її утриманні, при цьому, відповідач ОСОБА_1 не цікавиться життям дочки, не приймає участі в її утриманні та вихованні, майже всі витрати з утримання дочки покладені на неї, відповідач лише інколи, на власний розсуд, надає матеріальну допомогу, однак її вкрай недостатньо для належного утримання дитини. Враховуючи наявність малолітньої дитини, позивачка не має можливості працювати та отримувати дохід, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому у неї відсутній будь-який дохід, окрім щомісячних виплат на дитину від держави в розмірі 860,00 грн. Окрім цього, зауважує, що відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання, як дружині, з якою проживає дитина, яка не досягла трирічного віку. При цьому, вказує, що відповідач ОСОБА_1 працевлаштований у Філії ВП «Рівненська АЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом» і має можливість сплачувати аліменти в заявленому нею розмірі на утримання малолітньої дитини та її утримання, як дружини, до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом - 03.09.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання аліменти в розмірі 1/10 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом - 03 вересня 2024 року, до досягнення дочкою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку - до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір аліментів на утримання доньки з 1/4 до 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) та на утримання ОСОБА_2 з 1/10 частки до 1/12 частки всіх видів заробітку (доходу).

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що враховуючи середню заробітну плату, стягуваний розмір аліментів буде становити 11062 гривні 80 копійок, тобто перевищуватиме мінімальний більш ніж у чотири рази. Крім того суд першої інстанції не взяв до уваги того, що з відповідача вже стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки доходів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Сукупний розмір стягуваних аліментів становить 60%, що не відповідає вимогам ч.ч. 2 та 3 статті 70 ЗУ "Про виконавче провадження".

Також вказує, що позивач не навела переконливих доводів щодо заявленого в позові розміру аліментів необхідних для її утримання. 1/10 частина доходу відповідача становить в середньому 4425 гривень 12 копійок, тому позивач вважає, що 1/12 його доходу є достатнім для утримання дружини. При цьому виходив з того, що у позові зазначалось, що ОСОБА_2 проживає в квартирі відповідача, не вказувала на необхідність сплачувати за комунальні послуги та продукти харчування, а прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 грн.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, з 03.05.2023 року між позивачкою ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 03.05.2023 року.

Від спільного проживання у шлюбі, сторони мають малолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 05.04.2024 року.

Позивачка ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані разом із відповідачем ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади.

Також встановлено, що рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14.04.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, у справі №565/243/20, із ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Окрім цього, встановлено, що позивачка ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 31.07.2024 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наказом Вараського ліцею №4 №166-к/тр від 22.07.2024 року.

Згідно довідки про доходи Філії ВП «Рівненська АЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом» за №1918 від 08.10.2024 року вбачається, що за період з квітня 2024 року по вересень 2024 року, відповідач ОСОБА_1 , який займає посаду інженера з метрології, отримав 329822,58 грн. нарахованої заробітної плати, з якої за вказаний період відраховано за виконавчими документами - 66376,80 грн., до виплати позивачу нараховано - 199130,38 грн.

Вказані відрахування є аліментами на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14.04.2020 року.

Відповідно до статей 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно із ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Визначаючи частку заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд першої інстанції, врахував, що статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563,00 грн., рівність батьків у правах і обов`язках щодо спільних дітей, та те що позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Крім того відповідач є працездатною особою, має стабільний заробіток, тому дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилаючись на встановлений ч.5 ст. 183 СК України розмір аліментів, який стягується на двох дітей у безспірному порядку, апелянт не враховує, що ця ж частина встановлює максимальний розмір аліментів на дитину - не більше десяти прожиткових мінімумів.

При цьому слід зазначити, що батько зобов`язаний забезпечити достатній та гармонійний розвиток дитини в межах своїх можливостей, а не в розмірі аліментів, який дорівнює законодавчо визначеному їх мінімуму, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині задоволенню не підлягають.

У поданій апеляційній скарзі заявник просить врахувати, що на його утриманні перебуває син на якого теж стягуються аліменти у розмірі 1/4 від доходу. Однак суд звертає увагу на те, що зменшення розміру аліментів не повинно компенсуватись за рахунок збільшення утримання одних дітей порівняно з іншими. Така позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 730/1553/18-ц.

Також неправильними є твердження апелянта про невідповідність рішення суду вимогам ст. 70 ЗУ "Про виконавче провадження", оскільки за цією статтею обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Крім того вимоги апеляційної скарги в цій частині містять ознаки суперечливої поведінки, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач визнавав за можливе сплачувати 1/5 від доходів на утримання дитини.

Також не можна погодитися з доводами апелянта щодо порушення принципу рівності у виконанні батьківських обов`язків з утримання дитини, оскільки ці обов`язки не зводяться лише до фінансового забезпечення. Той із батьків, з ким проживає дитина, об`єктивно витрачає значну частину часу на побутовий догляд, медичний супровід та інші щоденні потреби дитини. Зокрема, мати перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що свідчить про її постійну залученість до фізичного та емоційного забезпечення потреб дитини. Відтак, порівнювати лише фінансові витрати як єдиний критерій рівності обов`язків є некоректним і не відображає повної картини участі кожного з батьків у вихованні та утриманні дитини.

Згідно ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки, право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 у справі № 712/4702/19 (провадження 61-929св20).

Відповідно положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Визначаючи розмір аліментів, які повинні стягуватись з відповідача на утримання позивачки як матері дитини до трьох років, суд врахував можливість відповідача сплачувати такі аліменти та правильно задовольнив такі позовні вимоги частково, врахувавши наявність на утриманні відповідача іншої дитини.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.