Справа № 685/272/25
Провадження № 2/685/214/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі сулу в селищі Теофіполь

справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 20 липня 2024 року між ТОВ«Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №20434-07/2024 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, відповідно до умов якого ТОВ«Стар Файненс Груп» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 10000 грн, шляхом перерахунку на поточний рахунок (реквізити платіжної картки НОМЕР_1 ) на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит у погоджений умовами договору строк (120 днів) та сплатити проценти за користування кредитними коштами (денна процентна ставка 1,5% у межах строку кредитування). Крім того, 20.07.2024 між ТОВ«Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №20552-07/2024 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, відповідно до умов якого ТОВ«Стар Файненс Груп» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 5000 грн, шляхом перерахунку на поточний рахунок (реквізити платіжної картки НОМЕР_1 ) на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит у погоджений умовами договору строк (120 днів) та сплатити проценти за користування кредитними коштами (денна процентна ставка 1,5% у межах строку кредитування). Відповідач взяті на себе зобов`язання за договорами про надання фінансового кредиту №20434-07/2024 та №20552-07/2024 від 20.07.2024 щодо сплати суми кредиту та відсотків не виконує, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, а саме: за договором №20434-07/2024 у розмірі 30450 грн, з яких:10000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 15450 грн сума заборгованості за відсотками, 5000 грн пеня (штраф) (нараховується відповідно до п.5 договору); за договором №20552-07/2024у розмірі 19475 грн, з яких: 5000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 7725 грн сума заборгованості за відсотками, 6750 грн пеня (штраф) (нараховується відповідно до п.5 договору). 30.10.2024 згідно з договором факторингу №30102024 ТОВ «Стар Файненс Груп» відступило позивачу право вимоги до позичальників, зокрема і до відповідача за договорами про надання фінансового кредиту №20434-07/2024 та №20552-07/2024 від 20.07.2024. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №20434-07/2024 від 20.07.2024 у розмірі 30450 грн, за договором №20552-07/2024 від 20.07.2024 у розмірі 19475 грн, а також судові витрати у розмірі 9422,40 грн, з яких: 7000 грн витрати на професійну правничу допомогу, 2422,40 грн - судовий збір.

Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, в суд не з`явився, подав клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутності його представника.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, до суду повернулися поштові конверти із судовими повістками надіслані відповідачу із відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

В судовому засіданні встановлено, що 20 липня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №20434-07/2024, за умовами договору ТОВ «Стар Файненс Груп» надало відповідачу грошові кошти у безготівковій формі шляхом перерахунку на поточний рахунок (реквізити платіжної картки НОМЕР_1 ) у розмірі 10000 грн, на строк 120 днів, процентна ставка 1,5% в день (у межах строку кредиту), тип процентної ставки фіксована, мета кредиту - на власні потреби, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.1 договору). Відповідач підписав електронний договір, паспорт споживчого кредиту та заяву-анкету на отримання фінансового кредиту шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором W0706, а ТОВ «Стар Файненс Груп» перераховано суму кредиту в розмірі 10000 грн, відповідно до квитанції про зарахування №458183792 від 20.07.2024. Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобов`язаний був повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у строки та платежами визначеними відповідно до Графіка платежів (Додаток 1 до договору) (п.3.1, п.4.4.2 договору).

Крім того, 20 липня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №20552-07/2024, за умовами договору ТОВ «Стар Файненс Груп» надало відповідачу грошові кошти у безготівковій формі шляхом перерахунку на поточний рахунок (реквізити платіжної картки НОМЕР_1 ) у розмірі 5000 грн, на строк 120 днів, процентна ставка 1,5% в день (у межах строку кредиту), тип процентної ставки фіксована, мета кредиту - на власні потреби, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.1 договору). Відповідач підписав електронний договір, паспорт споживчого кредиту та заяву-анкету на отримання фінансового кредиту шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором W1042, а ТОВ «Стар Файненс Груп» перераховано суму кредиту в розмірі 5000 грн, відповідно до квитанції про зарахування №458251787 від 20.07.2024. Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобов`язаний був повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у строки та платежами визначеними відповідно до Графіка платежів (Додаток 1 до договору) (п.3.1, п.4.4.2 договору).

30.10.2024 згідно з договором факторингу №30102024 ТОВ «Стар Файненс Груп» відступило позивачу право вимоги до позичальників, зокрема і до відповідача за договорами про надання фінансового кредиту №20434-07/2024 та №20552-07/2024 від 20.07.2024, що підтверджується договором факторингу, Актом приймання-передачі Реєстру боржників, витягами з реєстру боржників, платіжними інструкціями.

Відповідно до пункту 1.2 договорів про надання фінансового кредиту №20434-07/2024 та №20552-07/2024 від 20.07.2024, п.1 паспорту споживчого кредиту відповідачу надано кредити у сумі 10000 грн та 5000 грн на власні потреби, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, тому у спірних правовідносинах застосовується норми Закону України «Про споживче кредитування».

Позивачем до позову додані розрахунки заборгованості згідно з якими заборгованість за договором №20434-07/2024 від 20.07.2024 становить 30450 грн, з яких:10000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 15450 грн сума заборгованості за відсотками (нараховані з 20.07.2024 по 30.10.2024), 5000 грн пеня (штраф) (нараховується відповідно до п.5 договору); за договором №20552-07/2024від 20.07.2024 становить 19475 грн, з яких: 5000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 7725 грн сума заборгованості за відсотками (нараховані з 20.07.2024 по 30.10.2024), 6750 грн пеня (штраф) (нараховується відповідно до п.5 договору).

Відповідно до п.1.4.1 договорів №20434-07/2024 та №20552-07/2024 від 20.07.2024відповідач зобов`язаний сплатити проценти за користування кредитними коштами, які нараховуються за ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом та застосовується у межах всього строку кредиту (120 днів з 20.07.2024 по 16.11.2024 включно).

Суд розглядає позов і визначає розмір заборгованості виходячи з умов договору та вимог закону (постанова Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 156/268/21).

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Одночасно, пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (набрав чинності 24.12.2023), установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Таким чином, процентна ставка 2,5% застосовується до 22 квітня 2024 року, 1,5% - з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року, а з 21 серпня 2024 діє процентна ставка 1%.

Ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заборгованість за відсотками за договором №20434-07/2024 від 20.07.2024 становить 13600грн, з яких: з 20.07.2024 по 20.08.2024 4800 грн ((10000 грн*1,5%)*32 дні), з 21.08.2024 по 16.11.2024 8800 грн ((10000 грн *1%)*88 дні); за договором №20552-07/2024від 20.07.2024 становить 6800 грн, з яких: з 20.07.2024 по 20.08.2024 2400 грн ((5000 грн*1,5%)*32 дні), з 21.08.2024 по 16.11.2024 4400грн ((5000 грн *1%)*88 дні).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на зазначене, враховуючи встановлені судом обставин справи та досліджені докази, суд дійшов висновку, що відповідач не надав суду доказів відсутності у нього заборгованості за тілом кредиту та відсотками за договорами про надання фінансового кредиту №20434-07/2024 та №20552-07/2024 від 20.07.2024, тому позов в цій частині необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача за договором №20434-07/2024 від 20.07.2024 заборгованість у розмірі 23600 грн,з яких : 10000 грн тіло кредиту, 13600 грн відсотки; за договором №20552-07/2024 від 20.07.2024 заборгованість у розмірі 11800 грн, з яких : 5000 грн тіло кредиту, 6800 грн - відсотки.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені (штрафів), то суд зазначає наступне:

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX в Україні введений воєнний стан, тому в частині стягнення за договором №20434-07/2024 від 20.07.2024 - 5000 грн пені (штрафу) та за договором №20552-07/2024 від 20.07.2024 - 6750 грн пені (штрафу) - необхідно відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат у розмірі 9422,40 грн на сплату судового збору та професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Судом встановлено, що відповідно до платіжної інструкції від 24.03.2025 №1243 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підтвердження понесених витрат у розмірі 7000 грн на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано договір про надання правової допомоги №3 від 28.11.2024, детальний опис робіт, Акт прийому передачі наданих послуг від 27.12.2024.

На підставі п. 3 ч. 2 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат проводиться пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивачу задоволено позов в розмірі 70,90 % позовних вимог, то судовий збір необхідно стягнути в розмірі 1717,48 грн (2422,40 грн х 70,90%).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1717,48 грн судового збору та 7000 грн витрат на правничу допомогу.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.525,526,530, 1054 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», ст.12, 81, 89 ЦПК України, районний суд,

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» () заборгованість:

за договором про надання фінансового кредиту №20434-07/2024 від 20.07.2024 у розмірі 23600 грн, з яких : 10000 грн тіло кредиту, 13600 грн відсотки;

за договором про надання фінансового кредиту №20552-07/2024 від 20.07.2024 у розмірі 11800 грн, з яких : 5000 грн тіло кредиту, 6800 грн відсотки,

а також 8717,48 судових витрат, з яких : 1717,48 грн судового збору та 7000 грн витрат на правничу допомогу.

В частині позовних вимог щодо стягнення 11750 грн пені (штрафів) - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуюча