Справа №359/5499/25
Провадження №2-о/359/184/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

встановив:

1. Короткий виклад доводів поданої заяви.

В травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою, в якій він просить визнати систематичну поведінку з газлайтингу кривдником ОСОБА_2 як психологічне насильство; видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 строком на шість місяців та вжити такі заходи тимчасового обмеження її прав: обмежити спілкування з постраждалою дитиною ОСОБА_3 , заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою, наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою, заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились у судове засідання. Вони у встановленому порядку повідомлені про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується довідками про доставку електронного документа в електронний кабінет (а.с.34, 35).

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

2. Норми права, якими керується суд при розгляді цивільної справи.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Згідно з п.3, п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози таких діянь.

Відповідно до ч.2, ч.4 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Ним визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатись на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-якій спосіб спілкуватись з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

4. Мотиви, якими керується суд при розгляді цивільної справи.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2024 року (а.с.39-62) було залишено без змін рішення Бориспільського міськрайонного суду від 19 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у цивільній справі №359/10024/21. Вказаними судовими рішеннями було задоволено позов ОСОБА_2 : визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 ; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що « ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком є ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_2 . Родина мешкала у місті Борисполі Київської області у гуртожитку. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 17 вересня 2021 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідно до листа служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради від 1 серпня 2022 року №01-26-418, адресованого ОСОБА_2 , малолітній ОСОБА_4 жодного разу не був переданий батьком ОСОБА_1 на вихідні матері відповідно до рішення Виконавчого комітету міської ради від 19 липня 2021 року №547 «Про участь громадянки ОСОБА_2 у вихованні її малолітнього сина». Як слідує з постанови Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року у справі №359/1538/21, опитаний судом 13 березня 2024 року в режимі відеоконференцзв`язку з відповідачем ОСОБА_1 , малолітній ОСОБА_3 пояснив, що … проживає разом з батьком в Німеччині у двокімнатній квартирі».

Іншою постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2024 року (а.с.63-82) було залишено без змін рішення Бориспільського міськрайонного суду від 29 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року у цивільній справі №359/1538/21. Вказаними судовими рішеннями було задоволено позов ОСОБА_2 : відібрано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що «1 серпня 2022 року о 05 год 10 хв ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнув пункт пропуску Мостиська через державний кордон України, що підтверджується відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 16 серпня 2022 року. Відповідно до сертифікатів для пред`явлення під час проходження перевірки тимчасових посвідчень особи на ім`я ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач виїхав з малолітнім сином до Федеративної Республіки Німеччини, де вони були зареєстровані як біженці з України та їм дозволено перебування за умов, у тому числі проживання за адресою: АДРЕСА_1 ».

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство щодо ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_3 . Заявником поданий лише один електронний доказ (а.с.20), на якому містяться два відеофайли, де зображена заінтересована особа, дитина різного віку та чутно чоловічий голос. На вказаних відеозаписах відсутня дата зйомки та вони не містять інформацію про вчинення ОСОБА_2 психічного насильства. Крім того, аналіз вказаних вище постанов Верховного Суду від 26 червня 2024 року та 11 вересня 2024 року свідчить про те, що з 1 серпня 2022 року ОСОБА_3 не перебуває разом з матір`ю, а постійно проживає на території Федеративної Республіки Німеччини разом з батьком. Ці обставини свідчать про те, що надані ОСОБА_1 відеофайли є неналежними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України, а також недостатніми доказами для задоволення поданої заяви.

З огляду на це суд висновує про відсутність підстав для видачі обмежувального припису. Тому у задоволенні поданої заяви ОСОБА_1 належить відмовити в повному обсязі.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ст.259, ст.ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня оголошення судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду О.Ю. Семенюта