ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

Учасники справи:

Позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

Відповідачі: Дніпровська міська рада, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради,

Третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга Дніпровською міською радою на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024року, головуючий у суді першої інстанції Самсонова В.В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали в суд позов проти Дніпровської міської ради і Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, в якому вимагали визнати неправомірним рішення Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про відмову у приватизації житлового приміщення, інша вимога визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право на приватизацію житлового приміщення № 39 та № 40 в комунальній квартирі АДРЕСА_1 та зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради вчинити дії направленні на приватизацію житлового приміщення № 39 та № 40 в комунальній квартирі АДРЕСА_1 .

Існування таких вимог позивачі пов`язували із тим, що ОСОБА_1 як наймач, та ОСОБА_2 з 13 лютого 2012року, а ОСОБА_3 з 04 жовтня 2018року зареєстровані та проживають в комунальній квартирі АДРЕСА_2 . Відповідно до пункту 1 Рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 21 липня 2020року № 784 «Про виключення із числа службових приміщень № № 39, 40 у квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 » вирішено: виключити із числа службових жилі приміщення № № 39, 40 у квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 , жилою площею 37,5кв.м., та видати ОСОБА_1 ордер на цю квартиру на склад сім`ї 3 особи: ОСОБА_1 , 1967року народження, наймач; ОСОБА_2 , 1993року народження, донька; та ОСОБА_3 , 2018року народження, онука.

08 жовтня 2020року позивачам виконавчим комітетом Дніпровської міської ради на підставі рішення Дніпровської міської ради № 784 від 21 липня 2020року було видано ордер № на жиле приміщення площею 37.5кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (приміщення № 39, №40). З метою набуття права власності на вказане приміщення у визначеному законом порядку ОСОБА_1 звернулась до відповідача і надала повний пакет документів для приватизації житлового приміщення, однак 05 грудня 2022року отримала відповідь Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №3/16-2655, в якій зазначалося, що їй відмовлено у приватизації займаної кімнати.

Заявники вважали, що з метою поновлення прав позивачів необхідно визнати їх право на приватизацію житлового приміщення та зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради вчинити дії направлені на приватизацію кімнати у комунальній квартирі, яка використовується позивачами на умовах найму.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради і Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про визнання рішення неправомірним, зобов`язання вчинити дії і визнати право на приватизацію задоволено.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивачі тривалий час на підставі ордеру, який виданий у встановленому порядку та недійсним не визнавався, проживають у квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_3 (житлове приміщення 39, 40), з чого суд виснував, що возивачі мають право на приватизацію цього помешкання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

05 лютого 2025року Дніпровська міська рада подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024року.

В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що орган приватизації своїм листом лише повідомив позивачів, що заява на приватизацію не може бути розглянута, так як заявники не надали усі необхідні документи в повному обсязі, а не відмовляв у приватизації. Заявник вважав, що позивачі не обмежені у своєму праві повторно звернутись до органу приватизації.

Також заявник стверджував про те, що вимога позивачів зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради вчинити дії направленні на приватизацію житлового приміщення є незаконною вимогою, оскільки суд не може втрутитись у дискреційні повноваження органу влади, що виходить за межі повноважень суду.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2025року цивільну справу було повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2025року вирішено питання розподілу судових витрат у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2025року апеляційну скаргу було залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2025рокусправу призначено до судового розгляду на 20 травня 2025року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради 08 жовтня 2020року, на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 21 липня 2020року № 784, видано ордер № , наймачу ОСОБА_1 , на сім`ю з трьох осіб на право зайняття жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .

Листом № 225 від 31 липня 2019року КП «Жилсервіс-2» ДМР повідомлено позивачці ОСОБА_1 , що будинок АДРЕСА_4 знаходиться на балансі КЖЕП «Південне», яке на підставі ордеру № 22 від 28 жовтня 2011року, виданого на квартиру АДРЕСА_5 ) провело відкриття особового рахунку НОМЕР_1 , на квартиронаймача ОСОБА_1 , житловою площею 37,5м2.

Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровської ради від 21 жовтня 2011року № 225/1 надано службові приміщення комунальної квартири АДРЕСА_6 з житловою площею 37,5м.кв. двірнику ЖЕКу-13 ОСОБА_1 на склад родини 2 особи, з яких ОСОБА_2 - донька.

Рішенням виконавчого комітету Дніпровською міської ради від 21 липня 2020року № 784 виключено із числа службових жилі приміщення № 39 та 40 у квартирі спільного заселення АДРЕСА_7 , жилою площею 37,5кв.м., та видано ОСОБА_1 ордер на цю квартиру на склад сім`ї 3 особи: ОСОБА_1 , наймач, ОСОБА_2 , донька, ОСОБА_3 , онука.

Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради листом від 05 грудня 2022року № 3/16-2655 ОСОБА_1 відмовлено у наданні адміністративної послуги (приватизації), оскільки не надано необхідних документів у повному обсязі, зокрема зазначено, що: заявницею ОСОБА_1 не надано ксерокопію технічного паспорту на квартиру не в повному обсязі; надана ксерокопія ордеру № 676 від 08 жовтня 2020року на засвідчена належним чином; та відсутня довідка з підприємства, що обслуговує будинок, про всіх наймачів цієї комунальної квартири із зазначенням площ займаних ними приміщень.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав вбачається, що відсутня інформація про право власності на інше нерухоме майно зареєстроване за позивачами.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що позивачі підтвердили тривале проживання в спірному майні на законних підставах та мають беззаперечне право на приватизацію вказаного житлового приміщення.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Частиною третьою статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Можливість набуття фізичною або юридичною особою права власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності, передбачено також частиною першою статті 345 ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Приватизація здійснюється, у тому числі, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю (стаття 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра (частина друга статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» на органи приватизації покладено обов`язок дотримуватись виконання законодавства під час проведення приватизації громадянами житла.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009року № 396 було затверджено Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» (далі - Порядок), яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформляються згідно з процедурою, визначеною цим Положенням, в тому числі й рішенням органу приватизації.

Згідно з пунктом 17 Порядку громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Відповідно до підпункту а) пункту 7 частини першої статті 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється шляхом безоплатної їх передачі громадянам з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Так, судом достовірно встановлено, що Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради 08 жовтня 2020року ОСОБА_1 , на сім`ю з трьох осіб видано ордер № , на зайняття жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .

У частині десятій статті 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України від 04 вересня 2008року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону № 500-VI, частина друга статті 2 Закону № 2482-XII).

Тож, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що позивачі мають право на приватизацію вказаного житлового приміщення.

Посилання апеляційної скарги Дніпровської міської ради на те, що орган приватизації своїм листом лише повідомив позивачів, що заява на приватизацію не може бути розглянута, так як заявники не надали усі необхідні документи в повному обсязі, а не відмовляв у приватизації, є безпідставними, оскільки як вбачається з відповіді від 05 грудня 2022року №3/16-2655, ОСОБА_1 саме відмовлено у наданні адміністративної послуги (приватизації).

Визначальним у даній справі є те, що повноважним державним органом, Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради, саме вжито термін «відмова у наданні адміністративної послуги» на звернення ОСОБА_1 про приватизацію. Та наведені причини відмови про те, що: «заявницею ОСОБА_1 не надано ксерокопію технічного паспорту на квартиру не в повному обсязі; надана ксерокопія ордеру № 676 від 08 жовтня 2020року на засвідчена належним чином; та відсутня довідка з підприємства, що обслуговує будинок, про всіх наймачів цієї комунальної квартири із зазначенням площ займаних ними приміщень» /а.с.23/ - не ґрунтуються на законі і не можуть бути сумісними із принципом верховенства права та вважатися позбавленими свавілля, а звідси і не можуть задовольнити вимогу законності, передбачену чинним законодавством України.

Доводи Дніпровської міської ради висунуті заявником в їхній апеляційній скарзі про те, що вона не ставить під сумнів право позивачів на приватизацію майна та вважає, що позивачі не обмежені у своєму праві повторно звернутись до органу приватизації ще раз, не спростовують висновків суду, і не є підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позову про право позивачів на приватизацію займаного нами житла.

Право позивачів ще раз звернутися до органу приватизації не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав про приватизацію до суду, формальне визнання такого права відповідачем, та його фактичне заперечення, не може обмежувати право особи на судовий захист.

Отже, твердження скаржника про те, що позовні вимоги є передчасними, оскільки спірне питання могло бути вирішено у позасудовому порядку є безпідставними.

Одночасно доводи апеляційної скарги про те, що вимога позивачів зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради вчинити дії направленні на приватизацію житлового приміщення є незаконною вимогою, пов`язаною із втручанням суду у дискреційні повноваження цього суб`єкта на увагу не заслуговують, оскільки щодо ефективності та належності визначеного позивачами способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити певні дії щодо приватизації свідчать правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018року у справі № 200/18858/16-ц.

Тож, встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тож, ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 травня 2025року.

Судді: