Справа № 161/6939/25
Провадження № 2/161/2926/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03 червня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Шестерніна В.Д.,

за участю секретаря Мельник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

І.Короткий зміст позовних вимог

11.04.2025 ТзОВ «Факторинг Партнерс» через систему «Електронний суд» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.10.2021 ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір про споживчий кредит №88177, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти (кредит) в розмірі 14 118 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит, проценти за користування ним та сплатити комісію, однак не виконав своїх зобов`язань належним чином.

Право вимоги за цим кредитним договором перейшло від ТзОВ «Фінансова компанія» «Кредіплюс» до ТзОВ «Факторинг Партнерс» (на підставі договору факторингу №28012025 від 28.01.2025).

Заборгованість відповідачки за договором про споживчий кредит №88177 від 31.10.2021 становить 10 391,06 грн., з них: 8 328,93 грн. - тіло кредиту, 1 856,13 грн. - проценти за користування кредитом, 206 грн. - комісія.

29.11.2021 ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір позики №06, за умовами якого позикодавець надає позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти в розмірі 3 100 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві ці грошові кошти та сплатити проценти за користування ними. Відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала.

Право вимоги за цим кредитним договором перейшло від ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» до ТзОВ «Факторинг Партнерс» (на підставі договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023).

Заборгованість відповідачки за договором позики №06 від 29.11.2021 становить 7 940,80 грн., з них: 3 100 грн. - тіло кредиту, 4 840,80 грн. - проценти за користування кредитом.

Позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за вказаними кредитними договорами, а також покласти на неї судові витрати.

ІІ.Стислий виклад позиції відповідача

Відповідачка правом на подання відзиву не скористалася.

ІІІ.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу

Ухвалою суду від 29.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Позивач подав клопотання (включив його в текст позовної заяви) про розгляд справи за відсутності його представника, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило.

Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд здійснив заочний розгляд справи та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

ІV.Фактичні обставини справи

Щодо договору про споживчий кредит №88177 від 31.10.2021

31.10.2021 ТзОВ «Фінансова компанія» «Кредіплюс» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір про споживчий кредит №88177 (індивідуальна частина) (а.с. 28-32), в якому погодили такі основні умови кредитування:

- типом кредиту є кредитна лінія, ліміт якої не може перевищувати 69 674 грн. (п. 2.1);

- кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника та інші не заборонені законодавством цілі, окремими траншами (п. 2.2);

- перший транш в сумі 14 118 грн. надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 12 000,30 грн. на рахунок/картку позичальника № НОМЕР_1 в ПАТ КБ Приватбанк; у розмірі 2 117,70 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 договору (п. 2.2.2);

- проценти за користування першим траншем кредиту нараховуються за ставкою 240,00% річних (п. 2.3);

- комісія за надання першого траншу складає 2 117,70 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 15,00 % від загальної суми першого траншу за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.2 договору (п. 2.5);

- знижений тариф комісії за управління та обслуговування першого траншу складає 1 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування першого траншу складає 100 грн. (п. 2.4);

- строк, на який надається перший транш, складає 252 дні (строк кредитування за першим траншем). Строк на який надається окрема частина кредиту за першим траншем встановлюється Графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за першим траншем: 1 раз на 2 тижні. Конкретні дати вказані в графіку платежів (п. 2.6.1).

31.10.2021 ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» надало (перерахувало) ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 12 000,30 грн. (платіжне доручення №CRD_349449, а.с. 52).

28.01.2025 ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» (клієнт) та ТзОВ «Факторинг Партнерс» (фактор) уклали договір факторингу №28012025 (а.с. 63-67), на підставі якого (п.п. 1.1, 1.2) до фактора перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит №88177 від 31.10.2021 до ОСОБА_1 (акти приймання-передачі реєстру боржників в паперовому та електронному вигляді від 28.01.2025, а.с. 68, реєстр боржників від 28.01.2025, а.с. 69-70, платіжна інструкція кредитового переказу коштів № від 28.01.2025, а.с. 67 зворот).

За розрахунком позивача, заборгованість відповідачки за договором про споживчий кредит №88177 від 31.10.2021 становить 10 391,06 грн., з них: 8 328,93 грн. - тіло кредиту, 1 856,13 грн. - проценти за користування кредитом, 206 грн. - комісія (картка обліку виконання договору, а.с. 52 зворот - 54, розрахунок заборгованості, а.с. 56).

Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідачка не подала.

Щодо договору позики №06 від 29.11.2021

29.11.2021 ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір позики №06 (а.с. 15-19), за умовами якого (п. 1.1) позикодавець надає позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти в розмірі 3 100 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві ці грошові кошти та сплатити проценти за користування ними.

Основні умови кредитування згідно цього договору позики:

- строк позики - 30 календарних днів (п. 1.1);

- знижена процентна ставка - 2,19 % в день (800 % річних) від суми позики, у межах строку надання позики, зазначеного в п. 1.1 цього договору, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом одного календарного дня, що слідує за датою закінчення такого строку (п. 1.1.1.1);

- стандартна процентна ставка - 2,6 % в день (950 % річних) від суми позики, якщо позичальник не виконав умови, зазначені в пп. 1.1.1.1 договору для застосування зниженої процентної ставки (п. 1.1.1.2);

- мета отримання позики: споживчі (особисті) потреби (п. 1.4);

- позика надається позичальнику шляхом перерахування позикодавцем позики на банківський карктковий рахунок позичальника (п. 2.1);

- позичальник здійснює повернення позики і сплачує проценти згідно із загальними умовами та відповідно до Графіку платежів (додаток №1 до цього договору), який є його невід`ємною частиною (п. 3.1);

- нарахування процентів за договором здійснюється за процентною ставкою відповідно до п. 1.1.1.1 на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість днів користування позикою (п. 3.2);

- умови застосування зниженої процентної ставки - дотримання позичальником терміну повного повернення позики, зазначеного у Графіку платежів, недопущення прострочення виконання зобов`язання більше 1 календарного дня (п. 3.3).

29.11.2021 ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» надало (перерахувало) ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 100 грн. (довідка за вих. №3162_21 від 02.02.2024, а.с. 49 зворот).

18.12.2023 ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» (клієнт) та ТзОВ «Факторинг Партнерс» (фактор) уклали договір факторингу №18/12-2023 (а.с. 57-58), на підставі якого (п.п. 2.1, 2.2), з урахуванням додаткового договору №1 від 21.12.2023 (а.с. 59), до фактора перейшло право вимоги за договором позики №06 від 29.11.2021 до ОСОБА_1 (акти приймання-передавання реєстру боржників в паперовому та електронному вигляді від 22.12.2023, а.с. 59 зворот, платіжна інструкція №793 від 27.12.2023, а.с. 60, реєстр боржників від 22.12.2023, а.с. 60 зворот - 62).

За розрахунком позивача, заборгованість відповідачки за договором позики №06 від 29.11.2021 становить 7 940,80 грн. грн., з них: 3 100 грн. - тіло кредиту, 4 840,80 грн. - проценти за користування кредитом (довідка від 21.12.2023, а.с. 50 зворот - 51, розрахунок заборгованості, а.с. 55).

Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідачка не подала.

V.Мотиви суду та застосоване законодавство

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.

Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків.

1.Щодо позовних вимог за договором про споживчий кредит №88177 від 31.10.2021

ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір про споживчий кредит №88177 від 31.10.2021, який за правовою природою є кредитним договором.

На підставі цього договору відповідачка отримала кредит, взяла на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за користуванням ним та комісію за управління та обслуговування кредиту, однак не виконала їх.

В подальшому право вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу перейшло від ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» до ТзОВ «Факторинг Партнерс».

Заборгованість відповідачки перед позивачем за кредитним договором становить 10 391,06 грн., з них: 8 328,93 грн. - тіло кредиту, 1 856,13 грн. - проценти за користування кредитом, 206 грн. - комісія за управління та обслуговування кредиту.

Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, оскільки підтверджується матеріалами справи та водночас не спростований відповідачкою.

Отже, позовні вимоги слід задовольнити.

2.Щодо позовних вимог за договором позики №06 від 29.11.2021

2.1.Щодо стягнення тіла кредиту

ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір про споживчий кредит позики №06 від 29.11.2021, який за правовою природою є кредитним договором.

На підставі цього договору відповідачка отримала грошові кошти (суму позики) в розмірі 3 100 грн., однак їх у встановлений договором строк не повернула, чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання.

В подальшому право вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу перейшло від ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» до ТзОВ «Факторинг Партнерс».

А тому, позивач, як новий кредитор, вправі вимагати повернення суми позики (тіла кредиту) в розмірі 3 100 грн.

Отже, позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

2.2.Щодо стягнення процентів за користування позикою (кредитом) в межах строку позики (строку кредитування)

Позивач нарахував відповідачці заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 4 840,80 грн.

Суд не погоджується з розрахунком позивача з таких мотивів.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (такий правовий висновок викладений в п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12).

За обставинами справи, погодженим строком позики (строком кредитування) є строк 30 днів (п. 1.1 договору позики). Обставини продовження чи пролонгації строку кредитування позивачем не обгрунтовувалися (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) та судом не встановлені.

Відтак, суд вважає, що позивач вправі нараховувати проценти за користування позикою (кредитом) лише за період погодженого строку позики (строку кредитування).

Отже, за розрахунком суду, сума процентів за користування кредитом, сплати яких позивач вправі вимагати, становить 2 420,40 грн. (3 100 грн. (сума позики) х 950 % річних / 365 (стандартна процентна ставка) х 30 днів (строк позики).

Отже, позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

2.3.Щодо стягнення процентів за користування позикою (кредитом) поза межами строку позики (строку кредитування)

Пунктом 1.1.1.2 договору позики передбачене нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення.

Тобто сторони унормували такий випадок і передбачили можливість нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування.

Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 (п.п. 115-116, 128):

«Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови).

Тобто твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)».

Здійснивши тлумачення умов договору позики, суд дійшов висновку, що передбачаючи можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, сторони не мали на увазі встановлення такого нарахування як міри відповідальності згідно ст. 625 ЦК України, а визначили його саме як плату за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»), що законом не передбачено.

Такий висновок опосередковано підтверджується і тим, що сам позивач нараховує проценти саме за «користування кредитом», а не як відповідальність за порушення зобов`язання.

Отже, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

VI.Судові витрати

Щодо судового збору

Враховуючи результат вирішення спору, керуючись ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (86,80 %) в розмірі 2 102,64 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Позивач заявив до стягнення 9 000 витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024, заявку на надання юридичної допомоги №952 від 01.02.2025, витяг з акту про надання юридичної допомоги №5 від 28.02.2025 (а.с. 10-14). Обсяг правової допомоги: надання усної консультації з вивченням документів (2 години) - 3 000 грн., складання позовної заяви (2 години) - 6 000 грн.

Вивчивши заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов таких висновків.

В частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

У постановах від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Врахувавши конкретні обставини цієї справи, в тому числі ціну позову, суд дійшов переконання, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на підготовку лише одного процесуального документа - позовної заяви в справі, яка є нескладною, а навпаки - типовою справою, що виникає у відносинах стягнення кредитної заборгованості. Обсяг наданих адвокатом послуг не є великим. В зв`язку з таким суд вважає, що справедливо буде відшкодувати позивачу за рахунок відповідачки 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 273, 280, 284, 354-355 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором про споживчий кредит №88177 від 31.10.2021 в розмірі 10 391,06 грн. (десять тисяч триста дев`яносто одна гривня, 06 копійок), з них: 8 328,93 грн. - тіло кредиту, 1 856,13 грн. - проценти за користування кредитом, 206 грн. - комісія за управління та обслуговування кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором позики №06 від 29.11.2021 в розмірі 5 520,40 грн. (п`ять тисяч п`ятсот двадцять гривень, 40 копійок), з них: 3 100 грн. - сума позики (тіло кредиту), 2 420,40 грн. - проценти за користування позикою (кредитом).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судовий збір в розмірі в розмірі 2 102,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Відомості про сторін та інших учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521; код в .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Дата складення повного заочного рішення суду - 03.06.2025.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Д. Шестернін