Справа № 130/83/25
Провадження № 22-ц/801/1309/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Лисенка Андрія Олександровича

на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Грушковської Л.Ю.

у справі №130/83/25

за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про стягнення заборгованості,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2025 року АТ «Сенс Банк» звернулось в міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 20.10.2021 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 501375388, за умовами якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації.

Кредитний договір укладений між сторонами у формі електронного документу з використанням відповідачем електронного ідентифікатора.

Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, останній в свою чергу своїх зобов`язань належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 411 204,19 грн, з яких: 237 671,58 грн заборгованість за тілом кредиту, 173 532,61 грн заборгованість по відсотках.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 березня 2025 року позов задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Сенс Банк" заборгованість за кредитним договором № 501375388 в розмірі 411 204 (чотириста одинадцять тисяч двісті чотири) грн 19 коп., а також стягнути 2 422,40 грн судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із судовим рішенням представник відповідача - адвокат Лисенко А.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення та неповне встановлення судом усіх обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове рішення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги сторони відповідача полягають у тому, що кредитні правовідносини між сторонами не оформлені належним чином, оскільки довідка про ідентифікацію не може слугувати доказом ідентифікації клієнта. Крім того, на ній відсутній підпис представника банківської установи.

Вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту передачі грошових коштів як кредиту, оскільки у меморіальному ордері відсутні необхідні реквізити.

В оферті на укладення угоди про надання споживчого кредиту та в акцепті пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту відсутні підписи клієнта.

Банківська виписка немає підписів уповноваженої особи від позивача.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу суду позивачем не подано, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 19 травня 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду апеляційної інстанції не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що 20.10.2021 ОСОБА_1 підписав оферту на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501375388, згідно якої він запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти Угоду про надання споживчого кредиту, обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб.

Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та Банком.

Відповідно до Умов споживчого кредиту, тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 250 000,00 грн., процентна ставка фіксована 35,00%, строк кредиту 60 місяців. Згідно п. 1 Оферти, під час користування Кредитом ОСОБА_1 пропонує Банку надавати йому послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та Договором, за надання яких пропонує встановити комісійну винагороду, а саме: а) за надання кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в цій Оферті на укладення угоди без ПДВ; б) за обслуговування (управління) Кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в цій Оферті без ПДВ. Комісійна винагорода може бути змінена в порядку, передбаченому умовами Договору та сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною Договору та розміщені на сайті Банку: www.alfabank.ua. Протягом строку дії Угоди тарифи та комісії за кредитом, а також за додатковими послугами Банку та/або супутніми послугами третіх осіб, що надаються під час укладення Угоди, можуть бути змінені в порядку, передбаченому Договором та відповідним договором між Позичальником та такими третіми особами.

Відповідно до п. 2 Оферти, дата повернення Кредиту 20.10.2026.

Для повернення заборгованості за Угодою ОСОБА_1 пропонує використовувати рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Банку, . Згідно п. 3 Оферти, ОСОБА_1 кредит просить надати: для повернення заборгованості за кредитним договором в розмірі 250000,00 грн., спосіб видачі переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Альфа-Банк». В Додатку №1, що є невід`ємною частиною Угоди, запропонував визначити: детальний розпис складових загальної вартості кредиту, реальної річної процентної ставки; графік платежів з повернення Кредиту, сплати процентів за його користування; сум комісійної винагороди та інших платежів за Угодою.

Додатком №1 до Угоди про надання кредиту №501375388 від 20.10.2021 сторонами погоджено Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супровідних послуг. Так, дата щомісячного платежу визначена до 20 числа кожного місяця. Розмір мінімального щомісячного платежу 8 872,58 грн.

Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, згідно якого сума споживчого кредиту 250 000,00 грн., строк кредитування 60 місяців, процентна ставка становить 35%, загальні витрати за кредитом складають 35 271,62 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 282 354,16 грн. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту складає 35%.

Відповідач ОСОБА_1 20.10.2021 підписав також акцепт пропозиції на укладання Угоди про надання споживчого кредиту № 501375388 від 20.10.2021, в якій зазначено позичальник перед укладенням Угоди у письмовій формі підтвердив, що ознайомлений: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання Кредиту; з нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ; із інформацією, зазначеною в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка розміщена на офіційній сторінці Банку у мережі Інтернет за посиланням www.аlfabank.ua/.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти в сумі, визначеній угодою, що підтверджується виписками по особовому рахунку та меморіальним ордером № 637213706 від 20.10.2021.

Проте відповідач не виконує свої зобов`язання за договором належним чином, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, загальна заборгованість згідно кредитного договору від 20.10.2021 складає 411 204,19 грн., з яких: заборгованість за кредитом 237 671,58 грн., заборгованість за відсотками 173 532,61 грн.

У зв`язку з невиконанням умов договору, на адресу відповідача банком було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань від 20.10.2021 з вимогою погасити заборгованість, у випадку невиконання достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, а саме 404 503,17 грн. Тобто, достроковою вимогою про сплату повної заборгованості за договором, в разі невиконання вимог щодо погашення заборгованості, позивачем було змінено строк повернення кредитних коштів, що відповідає ст. 1050 ЦК України.

12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року внесено відповідний запис.

Позиція апеляційного суд у

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Вирішуючи позовні вимоги АТ «Сенс Банк» суд першої інстанції прийшов до висновку про їх задоволення, оскільки вважав їх доведеними.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали цивільної справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

За змістом частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як було встановлено судом та не оскаржується в апеляційній скарзі, кредитний договір був вчинений сторонами в електронній формі, яка відповідно до ст.207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За нормами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №643/17966/14-ц (провадження №14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

Колегія суддів виходить з презумпції правомірності та чинності правочину у формі оферти на укладення угоди про надання кредиту №501375388 від 20 жовтня 2021 року, підписаної ОСОБА_1 , яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 20 жовтня 2021 року звернувся до АТ «Альфа Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав оферту на укладання угоди про надання споживчого кредитну.

За умовами оферти сума кредиту становить 250 000 грн, зі сплатою процентів у розмірі 35% річних , строком на 360 днів.

Оферта - це юридичний термін, що означає пропозицію укласти договір. Це пропозиція, яка адресована певній особі або певній групі осіб, і в якій викладаються істотні умови договору. Прийняття (акцепт) оферти призводить до укладення договору .

Таким чином відповідно до підписаної ОСОБА_1 оферти, саме він запропонував умови кредитування, вид програми та вид платіжною картки, суму кредитного ліміту, проценти за його користування, порядок погашення, тощо.

Банк, в свою чергу, прийняв (акцептував) таку пропозицію відповідача, уклавши електронний кредитний договір від 20 жовтня 2021 року № 501375388.

Зазначений кредитний договір підписана ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором.

Пунктом 4 акцепту, позичальник підтвердив, що до підписання цього договору ознайомився з усією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту.

21 жовтня 2021 року на виконання умов договору позикодавцем було здійснено безготівковий переказ грошових коштів у розмірі 250000 грн. на рахунок банківської платіжної картки позичальника, вказану ним під час ідентифікації, що підтверджується меморіальним ордером .

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що позивач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від відповідача підписав кредитний, тобто договір укладено у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник підтвердив свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами договору.

З виписки по особовим рахункам відповідача встановлено механізм користування кредитними коштами, зокрема й часткове погашення кредиту.

Виписка по особовим рахункам - це документ, що містить інформацію про рух грошових коштів по вашому особовому рахунку в банку. Він відображає всі операції (вхідні та вихідні) за певний період.

Наявна в матеріалах справи виписка по картковому рахунку відповідача є належним та допустимим доказом отримання та користування останнім кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, що відповідачем не спростовано.

Крім цього, апеляційний суд вважає, що боржник маючи доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, мав можливість в якості доказу надати суду довідку з банку про неналежність йому вищезгаданої картки, або виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження чи не надходження коштів від кредитора на виконання умов укладеного договору, його розміру, а також на підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості.

У постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі №3-269гс16 зроблено висновок, що «до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій».

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).

А тому твердження апелянта про те, що між сторонами не виникли кредитні правовідносини є безпідставними, й так само те, що довідка про ідентифікацію не може слугувати про ідентифікацію клієнта.

Ідентифікація заходи, що приймаються банком задля встановлення особи шляхом отримання її ідентифікаційних даних.

Відповідно до пункту 1 частини дев`ятої статті 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банки під час ідентифікації та верифікації резидентів встановлюють для фізичної особи - прізвище, ім`я та по батькові, дату народження, номер (та за наявності - серію) паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаним на території України для укладення правочинів).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту передачі грошових коштів як кредиту, оскільки у меморіальному ордері відсутні необхідні реквізити також не заслуговують на увагу.

Як зазначалось вище акцептування АТ «Альфа Банк» оферти ОСОБА_1 підтверджується меморіальним ордером №637213706 від 20.10.2021 на суму 250 000 грн.

Належність та достовірність зазначеного доказу відповідачем не спростовано, а його посилання на те, що вказаний меморіальний ордер не містить необхідних реквізитів, не заслуговують на увагу, оскільки меморіальний ордер - це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Крім того колегія суддів вкотре звертає увагу, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Доводи апеляційної скарги, про те, що оферта та акцепт, а також банківська виписка не містять підписів клієнта, у даному випадку ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, оскільки укладення договору відбувалось відповідно до вимог Законів України «Про електронній документи та електронний документообіг» та Закону «Про електронну комерцію» шляхом використання одноразового ідентифікатора електронного підпису.

Також, слід зазначити, що оспорюваний кредитний договір містить персональні дані позивача, зокрема його ПІБ, номер картки платника податків, паспортні дані, адресу місця проживання, які відповідають відомостям, які містяться в позовній заяві самого позивача та доданих до неї документів.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вважав доведеним факт отримання відповідачем кредиту у розмірі 250 000 грн та визнання ним кредитних зобов`язань.

Аналізуючи питання обсягу дослідження інших доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків місцевого суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Як вказав Європейський суд з прав людини, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лисенка Андрія Олександровича залишити без задоволення, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 березня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

В.В. Сопрун