Справа № 466/4795/24 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/3940/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и в:

В травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 (про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у судовому порядку рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 15.01.2024 року. Від цього шлюбу у них є дитина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Шевченківського районного суду м. Львова від 22.08.2023р. у справі №466/8619/23 на нього покладено обов`язок виплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначав, що з моменту розірвання шлюбу відповідачка до нього жодним чином не зверталася, (не дзвонила, не писала, не повідомляла) щодо надання додаткової допомоги для утримання доньки ОСОБА_6 . Також зазначав, що у нього є матір похилого віку, а саме ОСОБА_7 . Матір є пенсіонером та отримує пенсію у сумі 3447,85 грн. щомісяця, інших джерел доходів у неї немає, а тому матеріальне становище є досить нужденним. Вона тривалий час хворіє, у квітні 2023 року у неї стався інфаркт мозку. На даний час вона потребує стороннього догляду та дороговартісного лікування, а також занять з реабілітологом. Окрім того, батько ОСОБА_8 помер і мама залишилася без фінансової підтримки з його сторони.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 26 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який визначений судовим наказом Шевченківського районного суду м. Львова від 22.08.2023 року у цивільній справі №466/8619/23 у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У зв`язку із зміною розміру аліментів припинено з дня набрання рішенням суду законної сили стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі судового наказу Шевченківського районного суду м.Львова від 22.08.2023 у справі №466/8619/23.

Рішення в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що при ухваленні рішення не були з`ясовані усі обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував його витрати на утримання матері ОСОБА_7 та бабці ОСОБА_9 .

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції взагалі не врахував факт перешкоджання відповідачкою у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , внаслідок чого він змушений шукати правової підтримки в Канаді, що тягне за собою додаткові витрати. Стягнення з нього 1/5 від всіх видів заробітку (доходу) аліментів ставить його у важке матеріальне становище і він не має змоги сплачувати таку суму відповідачці, про що неодноразово наголошувалося в ході судових засідань.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, проте, які не були

доведені, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми

матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази реального здійснення виплати грошових коштів позивачем на виплату аліментів на утримання матері, на виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27.09.2023р. у справі № 464/5192/23, адже

позивач ніколи його взагалі не виконував і не виконує, відповідно жодних витрат пов`язаних з таким рішенням суду не несе, що означає повну відсутність будь якого впливу цього рішення суду на матеріальний стан позивача;

Звертає увагу суду на те, що обставини перебування матері позивача на стаціонарному лікуванні з 18.04.2023 по 25.04.2023, а також з 25.04.2023 по 16.05.2023, з діагнозом: інфаркт мозку, гіпертонічна хвороба, атеросклеротична серцево-судинна хвороба мали місце до 22 серпня 2023 року, тобто, до моменту видачі Судового наказу, а відтак не можуть свідчити про зміну обставин після ухвалення судового рішення про визначення розміру аліментів.

Також, судом в оскаржуваному рішенні не вказано як конкретно, в якому саме

розмірі погіршився матеріальний і фінансовий стан позивача, як саме та в чому

полягає зменшення доходів позивача та в якому саме розмірі збільшились витрати

позивача, і що такі витрати є істотними і обтяжливими для позивача, та ускладнюють

виплату аліментів у визначеному судом розмірі, з врахуванням його щомісячного

доходу більше 40 000,00 грн. лише за основним місцем роботи, а також враховуючи

його доходи від роботи за сумісництвом, від банківських установ, та ін.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовти в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи позовні вимоги про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що в позивача значно погіршилось матеріальне становище, оскільки на його утриманні перебуває непрацездатна матір та бабуся.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 01.12.2014р.

Шлюб між сторонами розірваний за рішенням Сихіського районного суду м.Льова від 15.01.2024 року.

Позивач ОСОБА_1 судовим наказом Шевченківського районного суду м.Львова від 22.08.2023р. зобов`язаний до сплати аліментів в користь відповідачки ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 щомісячно у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви 21.08.2023 і до повноліття дитини.

З позивача стягуються аліменти на підставі вказаного судового наказу за місцем його праці. Відомостей про заборгованість по аліментах немає.

Судом також встановлено, що відповідно до рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27.09.2023 року у справі № 464/5192/23, на позивача ОСОБА_1 покладений обов`язок сплати аліментів на утримання матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн., щомісячно, з 03.08.2023р.

Призначення таких аліментів було зумовлено тим, що матір позивача є інвалідом 2-ої групи, розмір її пенсії становить 3300грн. на місяць, вона тривалий час хворіє, у квітні 2023 року у неї стався інфаркт мозку, вона перебувала на стаціонарному лікуванні, потребує стороннього догляду та дороговартісного лікування, а також занять з реабілітологом.

Ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 181 СК України стягнення аліментів у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі здійснюється за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина.

Ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Згідно роз`яснень, наданих у п. 17 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки він встановлюється законом, а не судовим рішенням. Відповідно збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку аліментів (постанова Великої палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 755/10947/17).

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення, так і у бік покращення.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що згідно судового наказу Шевченківського районного суду м.Львова від 22.08.2023р. позивач ОСОБА_1 зобов`язаний до сплати аліментів в користь відповідачки ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 щомісячно у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви 21.08.2023 і до повноліття дитини.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 свої вимоги мотивував тим, що визначений судовим наказом розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі частини від усіх його видів заробітку є для нього надмірним, оскільки на його утриманні перебуває непрацездатна матір та бабуся.

Твердження позивача в апеляційній скарзі на те, що він надає матеріальну допомогу своїй матері, в якої погіршився стан здоров`я з квітня 2023 року, апеляційний суд критично оцінює, оскільки на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, матір позивача вже хворіла. Крім того, із заявою про стягнення аліментів з сина ОСОБА_7 звернулась в серпні місяці 2023 року, в той самий час коли було видано судовий наказ про стягнення аліментів на дитину.

Наявні у справі докази також не підтверджують наведених ОСОБА_1 у позовній заяві обставин щодо надання ним утримання непрацездатній матері та бабусі через погіршення стану їх здоров`я та що вони у зв`язку з цим потребують догляду та матеріальної допомоги. Доказів про фактичні витрати, які позивач, як він зазначає, поніс та несе у зв`язку з обов`язком утримувати матір та бабусю та його виконання, доказів проходження ними лікування, а відповідно і витрати на це лікування матеріали справи не містять.

Долучені до позовної заяви медичні документи про медичний огляд

ОСОБА_9 у травні, червні 2023 року, які мали місце до 22 серпня 2023 року, тобто, до моменту видачі Судового наказу, не можуть свідчити про зміну обставин після ухвалення судового рішення про визначення розміру аліментів та про погіршення матеріального стану позивача.

Звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не обґрунтував належним чином та не надав доказів неможливості сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судовим наказом Шевченківського районного суду м.Львова від 22.08.2023р.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 має право в майбутньому звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у разі погіршення його матеріального стану та стану здоров`я, або зміни сімейного стану відповідно до ст. 192 СК України.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що з урахуванням всіх обставин справи, матеріальних потреб дитини, обов`язку другого з батьків також утримувати дитину, стану здоров`я платника аліментів, який є чоловіком працездатного віку, а відомості про незадовільний стан його здоров`я відсутні, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов не правильного висновку про не можливість позивача сплачувати аліменти в розмірі визначеному судовим наказом Шевченківського районного суду м.Львова від 22.08.2023р.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що позивач ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не довів наявність передбачених ст. 192 СК України підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього за судовими рішеннями та не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували погіршення його матеріального стану, що у даному випадку є підставою для відмови у позові.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення суду з порушенням норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ОСОБА_1 ..

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

у х в а л и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26 листопада 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07.05.2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.