ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/364/25 Доповідач: Воронцова Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя- доповідач): Воронцової Л.П.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство "Акцент-Банк",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Боровська Олена Володимирівна, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Кузьміної О.І., в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року Акціонерне товариство "Акцент-Банк"(скорочене найменування - АТ "А-Банк")звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14 вересня 2016 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг та відкриття рахунку приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, що підтверджується анкетою-заявою. Підписанням анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що анкета-заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг", які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір. Відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак в порушення умов договору своєчасно не здійснювала погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку з чим станом на 01 жовтня 2024 року виникла заборгованість у розмірі 29 084 грн 86 коп., із якої: 17 737 грн 63 коп. - заборгованість за кредитом, 11 347 грн 23 коп. - заборгованість за відсотками, яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідача та понесені судові витрати у розмірі 3 028 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міськогосуду Херсонської області від 19 березня 2025 року позов Акціонерного товариства "Акцент-Банк" ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 вересня 2016 року у розмірі 17 737 грн 63 коп., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт отримання відповідачем кредиту у зв`язку із підписанням Анкети-заяви від 14 вересня 2016 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відкриття карткового рахунку, на який зараховано кредитні кошти та зміну позивачем кредитного ліміту на картці. Разом з цим, суд вважав, що оскільки в анкеті-заяві позичальника відсутні умови щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, тому застосувавши правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, дійшов висновку про недотримання позивачем вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування, оскільки Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ "А-Банк" не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, а відтак вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь 11347 грн 23 коп. не підлягають задоволенню. Крім того, оскільки позивачем з карткового рахунку відповідача при зверненні до суду з позовом списано кошти в розмірі 3 028 грн як витрати по сплаті судового збору, що не передбачено ні договором, ні законом, вимоги позивача щодо стягнення судових витрат є неправомірними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Боровська Олена Володимирівна,подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Херсонського міськогосуду Херсонської області від 19 березня 2025 року та застосувавши позовну давність відмовити у задоволенні позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 квітня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: ОСОБА_2 , судді: Кутурланова О.В., Майданік В.В.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 28 квітня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху на надано строк для усунення недоліків.

07 травня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

08 травня 2025 року апелянт усунула недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 09 травня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 19 травня 2025 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і заперечення інших учасників справи

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки термін дії банківської картки № НОМЕР_1 , на яку встановлено кредитний ліміт в 2016 році в розмірі 1400 грн, закінчився у лютому 2021 року, позивачем на свій розсуд у 2024 році було відкрито нову картку № НОМЕР_2 для покладення на відповідача боргу. Долучені до позовної заяви банківські виписки не узгоджуються із виписками відповідача, сформованими через додаток банку, в розрахунках позивача відсутні конкретні дані про заборгованість, період її виникнення. Про прострочену заборгованість позивач був обізнаний станом на момент закінчення строку дії картки № 479630, однак безпідставно збільшив кредитний ліміт у 2023 році та списував відсотки, збільшуючи борг відповідача за тілом кредиту, в той час як після спливу строку кредитування, що відповідає строку дії кредитної картки, право кредитодавця нараховувати передбачені проценти за кредитом припиняється. Вважає, що з лютого 2021 року у позивача відсутнє право нараховувати відсотки, оскільки виникло право на стягнення боргу. Крім того, розрахунок заборгованості, наданий позивачем не може бути визнаний належним та допустимим доказом в обґрунтування заявлених позовних вимог без зазначення її складових та конкретних періодів утворення, часу утворення заборгованості відповідача перед позивачем, з якого у останнього з`явилось право щодо стягнення заборгованості, відображення щомісячних платежів, які підлягали сплаті та фактично сплачені відповідачем, процентної ставки, передбаченої кредитним договором, з якої здійснювався розрахунок заборгованості та період здійснення цього розрахунку, не враховано суми коштів внесені на рахунок банку відповідачем. Матеріали справи не містять самого договору, умов та правил приєднання до банківських послуг на дату укладання договору та відповідної заяви про приєднання, підписаних відповідачем, із зазначенням відсоткової ставки. Розрахунок заборгованості є документом, що створений самим позивачем, а тому зазначена в ньому інформації, за відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, заявленої позивачем до стягнення. Відповідач заперечує заборгованість в сумі 17 737 грн та стверджує, що в подальшому користувалася власними коштами, які вносила на рахунок, що вбачається із розрахунку заборгованості.

Вважає, що оскільки останні платежі здійснено відповідачем у 2019 році, тому позивачем порушено строки позовної давності

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Акціонерного товариства "Акцент-Банк" зазначив, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послугта зобов`язався в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Наявна у позивача заборгованість нарахована відповідно до умов кредитування, що складаються із Анкети-заяви, Тарифів, Умов та прпавил. Крім того, відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка", в якому погоджено усі умови кредитування. Зазначив, що на підтвердження розрахунку заборгованості відповідача надано банківську виписку, яка є первинним бухгалтерським документом, де відображено використання відповідачем кредитних коштів. Вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж відповідач здійснив 24 грудня 2022 року, тому позивач звернувся до суду з позовом в межах строків позовної давності.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14 вересня 2016 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, відповідно до якої погодилася, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, викладеними в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг (а.с. 8).

Відповідно до довідки АТ "А-Банк" Коваль Г.А. відкрито рахунок № НОМЕР_3 та видано наступні картки: № НОМЕР_4 із строком дії до лютого 2021 року та № НОМЕР_2 із строком дії до вересня 2026 року (а.с. 18).

Згідно з довідкою АТ "А-Банк" ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт за договором б/н від 14 вересня 2016 року за період з 14 вересня 2016 року по 01 жовтня 2024 року, який неодноразово змінювався: 14 вересня 2016 року -1 400 грн, 08 грудня 2016 року - 12 000 грн, 10 березня 2017 року - 15 000 грн, 21 вересня 2017 року - 19 000 грн, 19 грудня 2017 року - 22 000 грн, 11 травня 2018 року 25 000 грн, 25 січня 2019 року - 28 000 грн, 06 вересня 2019 року - 43 000 грн, 01 березня 2022 року - 23 848 грн, 23 вересня 2023 року - 17 800 грн (а.с. 19).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 14 вересня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 01 жовтня 2024 року складає 29 084 грн 86 коп., із якої: 17 737 грн 63 коп. - заборгованість за кредитом, 11 347 грн 23 коп. - заборгованість за відсотками (а.с. 4-7).

Згідно з випискою по рахунку № НОМЕР_5 ОСОБА_1 за період з 14 вересня 2016 року по 01 жовтня 2024 року вбачається рух коштів по вказаному рахунку; сума витрат складає 78 056 грн 49 коп., сума зарахувань - 49 927 грн 99 коп., сума комісій - 1 361 грн 90 коп., сума кешбеку - 2 грн 21 коп., останній платіж здійснено 24 грудня 2022 року. Із вказаної виписки вбачається, що в розмір заборгованості ОСОБА_1 враховувались списання відсотків, комісії за користування кредитними коштами, комісії за обслуговування (членські внески) (а.с. 9-17).

Відповідно до виписки № Р111-76FN-NOLL-5H4I від 02 листопада 2024 року по картці № НОМЕР_2 , рахунок НОМЕР_5 за період з 01 жовтня 2017 року до 02 листопада 2024 року, наданої відповідачем, заборгованість ОСОБА_1 складає 29 084 грн 86 коп., сума витрат - 59 577 грн 93 коп., сума зарахувань - 30 494 грн 38 коп. (а.с. 69-85).

2. Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Законність рішення в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за відсотками колегією суддів не перевіряється, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, застосувавши правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, дійшов висновку про те, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а тому не вбачав підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами, однак вважав, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ "А-Банк" не повернуті, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заявлена позивачем сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17 737 грн 63 коп.

Крім того, апеляційний суд не бере до уваги долучений позивачем паспорт споживчого кредиту, оскільки він є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Тобто, паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України "Про споживче кредитування" включає до форми договору про споживчий кредит. Крім того, згідно відомостей паспорта споживчого кредиту від 04 червня 2018 року, інформація в паспорті зберігає чинність та є актуальною лише до 01 липня 2018 року, в той час як анкету- заяву підписано відповідачем 14 вересня 2016 року, а заборгованість нараховано банком за період з 14 вересня 2016 року до 01 жовтня 2024 року.

Зазначене відповідає правовим висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20.

Колегія суддів зауважує, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 фактично отриманих коштів, тобто заборгованості за тілом кредиту, є правильним по суті, однак не узгоджується із матеріалами справи в частині визначення суми заборгованості.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Так, на підтвердження позовних вимог, позивачем надано розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 за договором б/н від 14 вересня 2016 року та виписку з її рахунку, відповідно до яких станом на 01 жовтня 2024 року заборгованість відповідача за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 17 737 грн 63 коп.

Проте, відповідно до вказаного розрахунку та виписки із рахунку відповідача, які перевірено колегією суддів, остання активно користувалась кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором.

Відтак, суд першої інстанції не врахував, що розрахунок заборгованості відповідача за кредитом необхідно здійснювати за випискою по картці відповідача та враховувати лише фактичні витрати відповідача, які остання здійснювала за допомогою виданої їй позивачем кредитної картки, та в рахунок заборгованості за кредитом не може враховуватись списання відсотків за користування кредитом та комісії, оскільки між сторонами не було погоджено умов щодо їх сплати, а також те, що вказані складові мають зараховуватися позивачем до заборгованості за тілом кредиту.

Із виписки про рух коштів по картці відповідача вбачається, що за період з 14 вересня 2016 року по 01 жовтня 2024 року сума фактично використаних відповідачем кредитних коштів складає 53 601 грн 54 коп., в той час як сума внесених - складає 49 927 грн 99 коп. (а.с. 9-17).

Таким чином, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ "А-Банк" не повернуті в повному обсязі, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ "А-Банк" підлягає стягненню залишок неповернутих банку коштів у розмірі 3 673 грн 55 коп. (53 601 грн 54 коп. - 49 927 грн 99 коп).

Разом з цим, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про закінчення строку кредитування в лютому 2021 року (закінчення строку дії картки № 479630) та порушення позивачем строку позовної давності з огляду на таке.

За змістом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3,4 статті 267 ЦК України).

Заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам процесуального законодавства.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, подавала відзив на позовну заяву, мала рівні з позивачем можливості подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, однак не заявляла про застосування строків позовної давності до ухвалення рішення по суті, відтак доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Доказів пред`явлення позичальнику вимоги про погашення заборгованості до пред`явлення позовної заяви у даній справі не надано; клопотань про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи.

Оскільки строк повернення кредиту в анкеті-заяві не погоджено, а тому згідно з положеннями ч. 2 ст. 530 ЦК України виконання зобов`язання позичальника перед банком визначається моментом пред`явлення вимоги, а в даному випадку - зверненням з цим позовом до суду.

Щодо інших доводів скаржника апеляційний суд зазначає, що такі не містять даних, на підставі яких суд встановлює обставини, які мають значення для вирішення справи, відтак у цій справі такі не підтверджені відповідними доказами.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості відповідача, що підлягає стягненню на користь позивача з з 17 737 грн 63 коп. до 3 673 грн 55 коп.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Боровська Олена Володимирівна,слід задовольнити частково, рішення Херсонського міського суду Херсонської від 19 березня 2025 року змінити у частині стягнення заборгованості за кредитом.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, остання за подання апеляційної скарги сплатила 3 633 грн 60 коп., з позивача Акціонерного товариства "Акцент-Банк" на її користь слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 881 грн 08 коп. (3 633 грн 60 коп * 79,29 %).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Боровська Олена Володимирівна,задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 березня 2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 вересня 2016 року у розмірі 17 737 грн 63 коп. змінити.

Зменшити розмір стягненої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" заборгованості № б/н від 14 вересня 2016 року з 17 737 грн 63 коп. до 3 673 грн 55 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства "Акцент-Банк" на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 881 грн 08 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді: О.В. Кутурланова

В.В. Майданік