Справа № 931/247/25
Провадження № 2/931/163/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року селище Локачі

Локачинський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Безп`ятко О.І.,

з участю секретаря судового засідання Левчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Локачинської селищної ради Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 , про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

20 березня 2025 року позивач надіслала в суд позов до Локачинської селищної ради Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , яка на день смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 . За життя спадкодавиця склала на її ім`я заповіт, у якому заповіла усе своє майно з чого б воно не складалось. Також спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є брат позивача ОСОБА_2 , який із спадкодавцем за однією адресою не проживав та подав до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. 08 листопада 2016 року на підставі заяви позивача про прийняття спадщини в Локачинській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу № 169/2016 до майна померлої ОСОБА_3 . Виготовивши технічний паспорт на будинок, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на земельні ділянки та вищевказаний житловий будинок, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину саме на житловий будинок було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що є предметом даного позову.

Просить визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також судові витрати залишити за нею.

Ухвалою судді від 03 квітня 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 30 квітня 2025 року.

Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 30 квітня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 29 травня 2025 року.

Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку повідомлення у дотаток «Viber» на номер телефону, зазначений у поданій позивачем заявці (а.с. 71, 91). До позовної заяви нею долучено клопотання про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 72).

Представник відповідача ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася також, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 92 на звороті). 29 травня 2025 року від неї надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, просить винести рішення по справі на розсуд суду за наявними у справі матеріалами (а.с. 95-97).

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 94). Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, заяв від нього не надійшло.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копію матеріалів спадкової справи № 169/2016 до майна померлої ОСОБА_3 , суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Старий Загорів, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане 20 липня 2015 року виконавчим комітетом Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області (а.с. 9, 22 на звороті).

Після її смерті відкрилася спадщина.

Із довідки Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області №696 від 07 вересня 2016 року вбачається, що в Старий Загорів Локачинського району Волинської області знаходиться спадкове майно, яке належало померлій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на день смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 і померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкове майно складається з земельного паю. У володіння спадковим майном впродовж шести місяців після її смерті втупила ОСОБА_1 , яка проживала та була зареєстрована з померлою за однією адресою. Інші спадкоємці після її смерті: син ОСОБА_2 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 . Заповіт від імені померлої посвідчувався ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 23).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України.

Як вбачається із спадкової справи № 169/2016, 27 грудня 2005 року ОСОБА_3 склала заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області Баран В.А. та зареєстровано в реєстрі за № 82, у якому все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, все те, що буде їй належати на день смерті і на яке матиме право заповіла своїй дочці ОСОБА_1 (а.с. 23 на звороті).

Також чинність даного заповіту підтверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 45012472 від 08.09.2016 року (а.с. 31 на звороті).

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 05 жовтня 1970 року та копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 22 липня 1990 року, згідно якого прізвище позивача після укладення шлюбу змінилося із « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с. 28, 28 на звороті).

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно частин 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

08 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Локачинської державної нотаріальної контори Волинської області із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 та видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом, на підставі якої нотаріус завів спадкову справу № 169/2016 до майна померлої ОСОБА_3 (а.с. 19 на звороті).

Також, 08 вересня 2016 року син спадкодавиці ОСОБА_2 звернувся до Локачинської державної нотаріальної контори Волинської області із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 (а.с. 20).

Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 22.07.1990 та Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с. 7,8)

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, позивач прийняла спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавиці проживала та була зареєстрована з нею за однією адресою.

Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину або претендували на неї, судом не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 169/2016 до майна померлої ОСОБА_3 їх теж не вбачається.

08 вересня 2016 року позивач отримала Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 на земельні ділянки площею 1,936 га та 0,4461 га, які розташовані на території Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області (а.с. 34 на звороті, 35).

03 березня 2025 року позивач ОСОБА_1 , з метою оформлення своїх спадкових прав за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , зокрема, щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. (а.с. 38). Однак, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що винесено постанову вих. №102/02-31 від 13.03.2025 року (а.с. 18, 69 на звороті-70).

Крім того, 03 березня 2025 року позивач отримала Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на 1/4 часток земельних ділянок площею 0,1918 га, 0,25 га, 0,4225 га, які розташовані в с. Старий Загорів, Володимирського (колишнього Локачинського) району Волинської області та належали померлій на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 65, 66 на звороті, 68).

Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду.

Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося.

Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц.

Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Із копії технічного паспорта від 28 червня 2024 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 встановлено, що рік спорудження (реконструкції) житлового будинку 1986 (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 13-16).

Відповідно до виписки з погосподарської книги № 2 за 2016-2023 року виданої Старозагорівським старостинським округом Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області від 19 червня 2024 року № 467, по особовому рахунку № НОМЕР_6 будинок з надвірними спорудами належав померлій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , рік побудови будівлі 1986 рік (а.с. 10).

Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 415949895 від 03.03.2025 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 61 на звороті).

Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами за АДРЕСА_1 побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття ОСОБА_3 права власності на нього.

Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач як спадкоємиця за заповітом майна померлої ОСОБА_3 , підставно просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавиці не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що на момент відкриття спадщини вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами належав спадкодавиці ОСОБА_3 , інші спадкоємці, окрім позивача, які прийняли спадщину та претендують на даний житловий будинок відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити, визнавши за позивачем, як спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами.

Клопотання позивача, заявлене у позовній заяві про залишення судових витрат по справі за нею, підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10-13, 77, 81, 82, 223, 247, 263-265 ЦПК України, на підставі ст. 392, 1216-1218, 1223, 1268-1270 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Локачинської селищної ради Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 , про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Старий Загорів Локачинського району Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ;

Відповідач: Локачинської селищної ради Волинської області, адреса місцезнаходження: 45500, селище Локачі, вул. Миру, 37, Володимирський район, Волинська область, ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

ОСОБА_2 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Повний текст рішення складено 29.05.2025 року.

Суддя Локачинського районного суду О.І. Безп`ятко