ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/420/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

секретар - Дідух М.Є.

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Балабана П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року, ухвалене суддею Герчаківською О.Я., повний текст якого складено 18 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулося в суд із позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики №9367561 від 13.09.2020 року в розмірі 25 143,54 грн, з яких 7 686 грн - залишок заборгованості за тілом; 13 096,94 грн - залишок заборгованості по процентах; 850,31 грн - штрафні санкції згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України; 3 510,29 грн - інфляційне збільшення.

Позов обгрунтовано тим, що 13.09.2020 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики №9367561, який підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), згідно умов якого відповідачка отримала кредит в сумі 8500 грн, зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 13.10.2020 року.

Розмір процентів акційних у день погоджено сторонами 0,72%, розмір процентів на прострочену позику у день становить 2,70% (п.2, процентна ставка за понадстрокове користування Позикою (її частиною) за день).

Право грошової вимоги за вказаним кредитним договором переходило двічі на підставі договорів факторингу: від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС»; від ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф».

Так, згідно останнього договору факторингу від №20231130/1 від 30.11.2023, укладеного між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 20 782,94 грн, відповідно до реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу.

ОСОБА_1 були надіслані повідомлення про відступлення прав вимоги за договором позики №9367561, а 15.12.2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» направило відповідачу досудову вимогу за договором позики, в якій зазначено про намір стягнення заборгованості в судовому порядку.

Проте, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання за вищевказаним договором позики, тому ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» просило задовольнити позов.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13.11.2024 року У задоволенні позовних вимог ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Вказує, що факт підписання відповідачкою електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, укладення договору № 9367561 узгоджуються з вимогами ст. ст. 6 , 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності правочину, тому висновок суду про відмову у задоволенні позову у зв`язку з тим, що у довідці про ідентифікацію вказано номер ідентифікатора, який відрізняється від ідентифікатора, зазначеного в договорі позики, не грунтується на вимогах закону, оскільки відповідачка двічі пройшла ідентифікацію особи через генерацію та введення відповідних ключів (одноразових ідентифікаторів), а в пункті 11 договору позики відповідачка ОСОБА_1 зазначила усі реквізити та свої персональні дані, необхідні для оформлення договору та отримання коштів.

У справі наявний документ - лист від 13.12.2023 року № 13/12-2023-6 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС», який свідчить про переказ Афекуані О.С. 13.09.2020 року кредитних коштів у розмірі 8 500 грн на платіжну карту НОМЕР_1 , яку відповідач вказала у договорі позики, номер платежу 35576, який повністю відповідає ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та відноситься до первинного електронного документу, тому протилежні висновки суду першої інстанції з цього приводу вважає необгрунтованим.

Зазначає, що до суду першої інстанції було надано витяг з реєстру права вимоги №20231130/1 від 30.11.2023 року по боржнику ОСОБА_1 , який скріплено підписом і печаткою лише однієї сторони (фактора), а не весь реєстр боржників, у зв`язку з тим, що згідно постанови НБУ №163 від 15.12.2023 року інформація, наявна в реєстрах боржників, становить таємницю фінансової послуги і конфіденційну інформацію, тому для звернення у відповідні судові інстанції позивачем формується витяг з реєстру боржників лише по відношенню до конкретного позичальника - відповідача, а не усіх осіб, перелічених в реєстрі. Тому висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено набуття права вимоги до боржника ОСОБА_1 у зв`язку із зазначеною обставиною вважає необгунтованим.

Позивач в апеляційній скарзі просить долучити до матеріалів справи весь реєстр права вимоги за договором позики, який підписаний та скріплений печатками як ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», так і ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», мотивуючи, що неподання такого доказу до суду першої інстанції зумовлене причинами, що не залежали від волі позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Балабан П.О. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишивши без змін оскаржуване судове рішення, посилаючись на його законність і обгрунтованість.

Представник відповідача зазначає, що у справі відсутні належні і допустимі докази того, що кредитні кошти у розмірі 8500 грн надавалися саме ОСОБА_1 згідно договору позики від 13.09.2020 року № 9367561. Наявна у справі довідка АТ КБ "Приват Банк" свідчить про те, що платіжна карта, на яку, як стверджує позивач було перераховано кредитні кошти - НОМЕР_1 , у відповідачки відсутня.

Представник відповідачки зазначає, що довідка про ідентифікацію, видана ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», містить інформацію про одноразовий ідентифікатор, який відмінний від ідентифікатора ОСОБА_1 , зазначеного у договорі № 9367561 від 13.09.2020 року.

Крім того вважає, що у справі відсутній належний розрахунок заборгованості за кредитом, а наявний розрахунок є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Адвокат Балабан П.О. указує, що наявний у справі витяг з реєстру прав вимоги № 20231130/1 не є доказом набуття прав вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" до боржника ОСОБА_1 , оскільки його підписано та скріплено печаткою лише однієї сторони.

ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" в судове засідання не з`явилося, надіславши заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Балабан П.О. заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вказуючи на безпідставність її доводів, тому просив рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13.11.2024 року залишити без змін.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

13.09.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 9367561, який підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) HKJUJyjE1X, згідно з умовами якого позикодавець надав у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п.1 Договору).

Сума позики складає 8500 грн; строк позики (строк договору) 30 днів; процентна ставка (базова)/день 1,60% (фіксована); дата надання позики 13.09.2020 року; дата повернення позики13.10.2020 року; знижена процентна ставка 0,72 % в день; процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,7% в день; орієнтовна річна процентна ставка 262,80%; орієнтовна загальна вартість позики 10336 грн. (п.2 Договору позики). Проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (п.3 Договору).

Пунктами 4.1, 4.2 Договору передбачено, що позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін на наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі.

Відповідно до п. 5 цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Згідно довідки про ідентифікацію ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», ОСОБА_1 , яка уклала Договір позики №9367561 від 13.09.2020 року, ідентифікована ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор FGW319uuKd, час відправлення ідентифікатора 13.09.2020 року, 2:38, електронна пошта на яку було відправлено ідентифікатор - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС», указаним товариством 13.09.2020 року було здійснено успішний переказ в сумі 8500 грн на платіжну карту НОМЕР_1 , номер платежу 35576.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 14.10.2024 року № V4T8070EIA824UIQ, яка містить інформацію про номери рахунків, банківські картки, типи та валюту рахунків ОСОБА_1 , за період з 2014 року по 2024 рік, серед зазначених номерів рахунків та карток відсутня платіжна карта з номером НОМЕР_1 .

01.04.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладено договір факторингу № 016-010421, за умовами якого клієнт відступив факторові зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений договором спосіб.

Відповідно до п. 2.1.3 даного договору перехід від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Сіроко Фінанс» прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого ТОВ «Сіроко Фінанс» стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Сіроко Фінанс» прав вимоги.

На підтвердження факту переходу від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Сіроко Фінанс» прав вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачкою ОСОБА_1 , позивачем надано витяг з реєстру прав вимог №016-010421 від 30.04.2023 року. Даний реєстр місить підпис та печатку лише ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та скріплений печатками клієнта та фактора.

30.11.2023 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» було укладено договір факторингу №20231130/1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» передає грошові кошти (розмір фінансування) в розпорядження ТОВ «Сіроко Фінанс» за плату у передбачений договором спосіб, а ТОВ «Сіроко Фінанс» відступає ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» належні йому права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 2.1.3 даного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги.

На підтвердження переходу від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» права вимоги за договором № 9367561 від 13.09.2020 року, позичальником за яким є ОСОБА_1 , позивачем до позовної заяви долучено витяг з реєстру прав вимог №20231130/1 від 20.06.2024 року, який містить підпис та скріплений печаткою ТОВ «ФК «Артеміда-Ф». Однак даний реєстр не містить підпису та не скріплений печаткою ТОВ «Сіроко Фінанс».

Листом від 13.12.2023 року ТОВ «Сіроко Фінанс» повідомило ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за договором позики 9367561 зазначивши, що новим кредитором відповідачки з 30.11.2023 року є ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та зазначило про необхідність сплати заборгованості по кредиту у розмірі 20782,94 грн.

15.12.2023 ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на адресу ОСОБА_1 було надіслано досудову вимогу про необхідність сплатити борг за Договором позики №9367561, який станом на 14.12.2023 становить 20782,94 грн.

З детального розрахунку заборгованості, який складено представником позивача, видно, що заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф», станом на 24.07.2024 року становить 25143,54 грн, а саме: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 7686,00 грн; залишок заборгованості по процентах за користування 13096,94 грн; 3% річних згідно ч.2 ст. 625 ЦК України - 850,31 грн; інфляційне збільшення 3510,29 грн.

До позовної заяви надано паспорт позики від 13.09.2020 року, умови якого є аналогічними Договору. Паспорт позики не містить відомостей, чи ознайомлювалася ОСОБА_1 з даним документом, оскільки в графі "підпис споживача" вказано дату ПІБ ОСОБА_1 та мобільний номер телефону НОМЕР_2 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію`електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

У постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що подані позивачем докази не підтверджують факту отримання відповідачем кредитних коштів на підставі укладеного договору позики, наявності у відповідача заборгованості перед позивачем та недоведеності факту переходу права вимоги від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за договором позики № 9367561 від 13.09.2020 року

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

У справі, що розглядається, позивачем зазначено, що право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 переходило двічі: від первісного кредитора «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф».

Разом з тим, на момент укладення Договору факторингу від 30.11.2023 року №20231130/1 сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Так, у поданому позивачем типовому бланку форми реєстру прав вимоги, який є додатком №1 до договору факторингу від 30.11.2023 року № 20231130/1, не зазначено прізвища, ім`я, по - батькові боржника, його РНОКПП, номера та дати укладення договору позики, заборгованості за тілом та відсотками, загальної заборгованості (а.с. 38).

Доводи апеляційної скарги про те, що для звернення у відповідні судові інстанції позивачем формується лише витяг з реєстру боржників по відношенню до конкретного позичальника - відповідача, а не усіх осіб, тому надання витягу з реєстру права вимоги №20231130/1 від 30.11.2023 року по боржнику ОСОБА_1 , який скріплено підписом і печаткою лише однієї сторони (фактора), а не всього реєстру боржників, зумовлене наявністю у відповідному реєстрі конфіденційної інформації, та доводи щодо безпідставності висновків суду про те, що позивачем не доведено набуття права вимоги ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до боржника ОСОБА_1 у зв`язку із зазначеною обставиною, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи із наступного.

Пунктом 2.1.3 Договору факторингу від 30.11.2023 року № 20231130/1 передбачено, що перехід права вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого ТОВ «Сіроко Фінанс» стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» прав вимоги.

На підтвердження факту передачі прав вимоги від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за договором позики від 13.09.2020 року №9367561, де боржником є ОСОБА_1 , до суду першої інстанції позивачем надано витяг з реєстру прав вимог №20231130/1 від 20.06.2024 року.

Разом з тим, указаний реєстр не підтверджує переходу права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», оскільки він не підписаний клієнтом - ТОВ «Сіроко Фінанс» (а.с. 30).

Отже, твердження ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» про те, що ним набуто право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики, не відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо долучених до апеляційної скарги нових доказів, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції: реєстру права вимоги за договором позики, який підписаний та скріплений печатками як ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», так і ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», слід вказати наступне.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктами 4, 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вищевказані норми сприяють уникненню зловживань позивачем (його законними або уповноваженими представниками) процесуальним правом на подання доказів в будь-який час на стадії розгляду справи.

Так, згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої, восьмої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, подання позивачем доказів має відбуватися у строки, встановлені частиною другою статті 83 ЦПК України, а саме разом з поданням позовної заяви.

Якщо ж докази не можуть бути подані у встановлений законом або судом строк з об`єктивних причин, позивач може про це письмово повідомити суд, який в свою чергу повинен вирішити питання про встановлення додаткового строку для подання вказаних доказів.

При поданні заяв по суті справи позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Згідно із частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, заявилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень (пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року в справі № 369/7772/15-ц (провадження № 61-12848св21) зазначено, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».

Колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази - реєстр права вимоги за договором позики від 30.11.2023 року, який підписаний та скріплений печатками як ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», так і ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», оскільки такі докази до суду першої інстанції не подавалися позивачем, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції та позивач із будь-якими заявами щодо долучення до справи вказаних доказів не звертався. Позивач в апеляційній скарзі не обґрунтував та не надав доказів неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, із урахуванням того, що розгляд даної справи здійснювався судом першої інстанції протягом 4 місяців.

На думку колегії суддів, неподання до суду першої інстанції скріпленого підписами та печатками клієнта і фактора реєстру права вимоги №20231130/1 від 30.11.2023 року з причин - що у ньому міститься конфіденційна інформація до інших осіб, не є поважною причиною неподання до суду першої інстанції.

Оскільки позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за Кредитним договором від ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», тому доводи апеляційної скарги про те, що факт підписання відповідачем електронного договору позики шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором узгоджуються з вимогами ст. ст. 6 , 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та наявності у справі доказів перерахування коштів позичальнику жодним чином не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Інші доводи позивача в апеляційній скарзі щодо незгоди із висновками суду першої інстанції, які, на його думку, не відповідають дійсним обставинам справи, колегія суддів відхиляє, оскільки такі жодним чином не спростовують правильних висновків суду. Згідно усталеної практики Верховного Суду доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором. Однак позивачем не надано Реєстру прав вимоги, оформленого та підписаного відповідно до договору факторингу.

Отже, доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно дослідив і проаналізував надані письмові докази, визначив характер спірних правовідносин та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 травня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.