Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
02.06.2025
У Х В А Л А

п р о п е р е д ач у с п р а в и з а п і д с у д н і с т ю

02 червня 2025 року Суддя Новоархангельського районного суду Кіровоградської області Запорожець О.М.

дослідивши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області про визначення місця проживання дитини з батьком, встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини з батьком,

В С Т А Н О В И В :

На підставі ухвали Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 травня 2025 року до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області про визначення місця проживання дитини з батьком, встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини з батьком.

В результаті автоматизованого розподілу судової справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області про визначення місця проживання дитини з батьком, встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини з батьком розподілено на суддю Запорожця О. М.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Так ч. 1 ст. 2 ЦПК України вказує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною (частини 1, 2 та 3 ст. 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Ч. 1 ст. 27 ЦПК України визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 1 ст. 28 ЦПК України (альтернативна підсудність) позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи ОСОБА_1 звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області про визначення місця проживання дитини з батьком, встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини батьком та стягнення аліментів на утримання дитини /а.с.1-4/.

Після отримання відповідей з Єдиного державного демографічного реєстру на позивача та відповідача /а.с.28-29/ суддею Звенигородського районного суду Черкаської області було прийнято процесуальне рішення про відкриття провадження у справі та призначення її до підготовчого судового засідання /а.с.30/.

22.04.2025 року від позивача надійшла заява про залишення без розгляду частини позовних вимог про стягання з відповідачки аліментів на утримання малолітньої дитини /а.с.40/.

12.05.2025 року ухвалою Звенигородського районного суд Черкаської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області, про визначення місця проживання дитини з батьком, встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини батьком та стягнення аліментів залишено без розгляду в частині позовних вимог про стягнення аліментів з відповідачки /а.с.45/.

12.05.2025 року ОСОБА_2 звернулась до Звенигородського районного суду Черкаської області із зустрічним цивільним позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області, відділ у справах дітей, сім`ї та надання соціальних послуг Голованівського району Кіровоградської області про визначення місця проживання дитини з матір`ю та скасування висновку про визначення місця проживання дитини з батьком /а.с.47-52/.

12.05.2025 року Звенигородський районний суд Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області про визначення місця проживання дитини з батьком, встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини з батьком передав за підсудністю до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області /а.с.67-70/.

Суд вказує, що цивільне судочинство це форма реалізації судової влади, форма здійснення правосуддя у цивільних справах.

Метою цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист прав та інтересів здійснюється виключно у разі їх порушення.

Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, інтереси держави.

Право на звернення до суду є невід`ємним особистим правом.

Право на звернення до суду реалізується особою у порядку, встановленому ЦПК України. Цей порядок передбачає дотримання позивачем насамперед вимог щодо форми позовної заяви та правил про підсудність.

Особа має право звернутись до суду за захистом саме своїх прав. Право на позов має, особа, права, свободи або інтереси якої порушені.

Особам, які беруть у справі надається можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд (диспозитивність).

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 року (справа про досудове врегулювання спорів) поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, слід розуміти так, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Питання про підсудність справи вирішується суддею.

Ст. 27 ЦПК України зокрема встановлює правила територіальної підсудності, яка необхідна у цивільному судочинстві для того, щоб розмежовувати компетенцію щодо розгляду підвідомчих судах справ між однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх діяльність.

Територіальна підсудність персоніфікує суди щодо розгляду справ, визначає, який конкретно суд може розглянути конкретну справу у першій інстанції.

Чинний ЦПК виокремлює декілька видів територіальної підсудності загальна (залежно від місця реєстрації або перебування відповідача), альтернативна (за вибором позивача), виключна (залежно від характеру спірних правовідносин), за зв`язком справ.

Встановлюючи зазначені види підсудності, законодавець мав мету, яка пов`язана зі створенням максимальних гарантій (можливостей) особи реалізувати своє право на судовий захист та захистити своє порушене суб`єктивне право чи законний інтерес.

Альтернативна підсудність (ст. 28 ЦПК України) це підсудність, за якою декілька суддів є компетентними розглянути справу, при цьому не виключається право звернення особи за правилами загальної підсудності (за місцем реєстрації або проживання відповідача).

Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які на думку законодавця мають особливе життєве значення для громадян.

Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що залежно від характеру матеріально-правових відносин, предмета спору та особистих обставин (стан здоров`я, малолітні діти тощо) позивач може обирати серед декілька судів суд який на його погляд буде компетентним розглянути справу.

Ст. 31 ЦПК України унормовано підстави і порядок передачі справи з одного суду до зокрема у випадках - справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Положення ст. 32 ЦПК України застосовується лише в тому випадку, якщо вона (справа) передана без порушень вимог ст. 31 ЦПК України, оскільки розгляд справи неналежним судом може бути наслідком скасування судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції та направлення справи за встановленою підсудністю (п. 5 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Як слідує з матеріалів справи позивач обрав між двома судами Новоархангельським районним судом Кіровоградської області та Звенигородським районним судом Черкаської області за правилами альтернативної підсудності (ч. 1 ст. 28 ЦПК України) Звенигородський районний суд Черкаської області.

За його позовом було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.

Тобто справа була прийнята Звенигородським районним судом Черкаської області судом до свого провадження з додержанням правил підсудності.

Ч. 2 ст. 31 ЦПК України, яка є імперативною нормою права, визначено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

З аналізу зазначеної норми процесуального права слідує, що суд який прийняв справу до провадження повинен її розглянути навіть в тому випадку, якщо вона в процесі розгляду справи стала підсудною іншому суду в нашому випадку залишення без розгляду однієї з позовних вимог.

Але разом з тим наявний один випадок направлення справи за підсудністю - коли відбулись зміни у складі відповідачів.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи відповідач не змінювався, а тому у Звенигородського районного суду Черкаської області суду були відсутні правові підстави для направлення зазначеної цивільної справи до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області.

Помилковим є посилання Звенигородського районного суду Черкаської області на п. 6 правового висновку викладеного у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, оскільки він стосувався ст. 116 ЦПК України (передача справи до іншого суду) в редакції станом на висловлення позиції, диспозиція ст. 31 діючого ЦПК України викладена в іншій редакції і норми Кодексу, якими врегульовувався порядок передачі справи до іншого суду є відмінними від ст. 116 ЦПК України.

Окрім того суд зазначає, що Звенигородським районним судом Черкаської області 12.05.2025 року було прийнято зустрічний позов (долучено до матеріалів справи а.с. 47-52), але жодного процесуального рішення за ним не прийнято.

Зустрічний позов подано за правилами підсудності визначеними у ст. 28 ЦПК України.

П. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи, що позивач за первісним позовом обрав Звенигородський районний суд Черкаської області то з урахуванням його волевиявлення та у відповідності до положень ст. ст. 28, 32 ч. 2 ЦПК України поданий ним цивільний позов повинен бути розглянутий Звенигородським районним судом Черкаської області.

Враховуючи наведене суд вважає, що зазначена цивільна справа не підсудна Новоархангельському районному суду Кіровоградської області і вважає за доцільне виходячи із зазначених норм процесуального права визначити підсудність за Звенигородським районним судом Черкаської області.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 11, 13, 19, 27, 28, 31, 32, 42, 258, 259, 260 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Передати цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області про визначення місця проживання дитини з батьком, встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини з батьком до Звенигородського районного суду Черкаської області для подальшого її розгляду.

Про прийняте рішення повідомити учасників цивільного провадження.

Ст. 32 ЦПК України вказує на те, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: