Справа № 161/5207/25 Головуючий у 1 інстанції: Шестернін В. Д.
Провадження № 22-ц/802/574/25 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів Данилюк В. А., Матвійчук Л. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою Державного комунального підприємства «Луцьктепло» про видачу судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з теплопостачання, за апеляційною скаргою заявника Державного комунального підприємства «Луцьктепло» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року ДКП «Луцьктепло» звернулося до суду із зазначеною заявою.

Покликалось на те, що боржник ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачем послуг по теплопостачанню, що надаються ДКП «Луцьктепло» у вказану квартиру, і зобов`язана їх оплачувати.

Оскільки остання обов`язку з оплати послуг не виконує, то заявник ДКП «Луцьктепло» просив суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з теплопостачання в розмірі 300699 грн 16 коп. та відшкодувати йому понесені судові витрати.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2025 року у видачі судового наказу було відмовлено.

Вважаючи дану ухвалу суду першої інстанції незаконною, заявник ДКП «Луцьктепло» подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до цього ж суду для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у видачі судового наказу, оскільки ним як заявником було належним чином обґрунтовано заявлені вимоги та додано необхідні документи на підтвердження обставин, що вказують на розмір заборгованості за неоплату фактично спожитих боржником ОСОБА_1 послуг по теплопостачанню квартири.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що дана заява не відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України, оскільки поданий ДКП «Луцьктепло» розрахунок заборгованості сам по собі не є безспірним доказом існування заборгованості за надані заявником житлово-комунальні послуги по теплопостачанню квартири, у якій ОСОБА_1 зареєстрована.

Такий висновок суду першої інстанції є правильний.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2025 року ДКП «Луцьктепло» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із боржника ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з теплопостачання в розмірі 300 699 грн 16 коп.

Заявником на підтвердження наявності у ОСОБА_1 вказаної заборгованості було надано відповідні розрахунки за період з червня 2022 року по червень 2024 року, а саме: розрахунок за послугу з постачання теплової енергії на суму 7 101 грн 33 коп., розрахунок абонентського обслуговування опалення на суму 469 грн 82 коп., розрахунок за послугу з постачання гарячої води на суму 292 831 грн 81 коп., розрахунок з абонентського обслуговування гарячої води на суму 296 грн 20 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Частиною 3 статті 163 ЦПК України встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Наказне провадження - один із видів проваджень цивільного судочинства, у якому без розгляду справи по суті на підставі безспірних вимог та доказів, поданих заявником, видається судовий наказ, згідно з яким з боржника стягуються грошові кошти.

Відповідно до Узагальнення Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ у наказному провадженні» поняття та характеристика письмової форми правочину регламентується нормами Цивільного кодексу України, а тому зміст поняття «правочин, вчинений у письмовій формі» у наказному провадженні для безспірного підтвердження наявності боргу за надані житлово-комунальні послуги передбачає надання заявником власне договору, підписаного сторонами або його копії в письмовій чи електронній формі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що всупереч зазначеним вище вимогам закону, ДКП «Луцьктепло» до заяви не було додано копію підписаного сторонами договору (електронного договору), укладеного між заявником та боржником ОСОБА_1 , за яким пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання жилого приміщення.

На думку колегії суддів, посилання заявника на те, що розміщення в установленому законом порядку на офіційному сайті ДКП «Луцьктепло» публічного договору приєднання про надання послуг, який є у вільному доступі, підтверджує наявність між заявником та боржником договірних відносин не свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції та не доводить факту безспірності заявленої грошової вимоги.

Відповідно до статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Колегія суддів наголошує на тому, що публікація на сайті є публічною офертою, що за відсутності письмового підтвердження боржника про прийняття такої пропозиції є недостатнім доказом укладення договору, оскільки такий факт підлягає доказуванню за загальними правилами ЦПК України, що унеможливлює розгляд такої категорії справ в наказному, безспірному порядку.

У даному випадку визначальним для правильного застосування норм процесуального права та можливості розгляду справи за правилами наказного провадження, яке законодавець відокремив від інших видів провадження у цивільних справах, і видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, є саме наявність укладеного між сторонами в письмовій (електронній) формі договору, а не фактичне існування договірних відносин, оскільки така обставина належить до предмета доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у видачі судового наказу, у зв`язку із недотриманням заявником вимог ст. 163 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням норм цивільного процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заявника Державного комунального підприємства «Луцьктепло» залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді