КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх онуків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , подану від їх імені та в їхніх інтересах адвокатом Травянко Олександром Івановичем, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2025 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх онуків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Київської міської ради, Шевченківської районної у місті Києві державної (військової) адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», про визнання права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.03.2025 відмовлено у відкритті провадження у даній справі, з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України (а.с. 37, 38).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на не невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що на момент вирішення питання про відкриття провадження у даній справі, в провадженні суду є справа № 761/21003/24 між тими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Так, зокрема у цивільній справі № 761/21003/24 позивачем була лише одна особа - ОСОБА_1 , відповідачами були Київська міська рада, Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», а предметом позову було визнання за позивачем - ОСОБА_1 права користування квартирою АДРЕСА_1 .

Натомість, у даній справі позивачами є ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх онуків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , відповідачами є Київська міська рада та Шевченківська районна в місті Києві державна (військова) адміністрація, а предметом позову є визнання права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 за чотирма фізичними особами та зобов'язання видати житловий ордер на чотирьох фізичних осіб.

Отже, позовна заява у даній цивільній справі містить інший предмет позову, інший кількісний склад позивачів, інший кількісний склад відповідачів, ніж у цивільній справі № 761/21003/24.

При цьому, позивач вказує, що 17.02.2025 ним була подана заява про залишення позову у справі № 761/21003/24 без розгляду. однак до 01.03.2025 суд не вирішив вказану заяву та не постановив відповідну ухвалу (а.с. 40-48).

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Представник позивачів в заяві на адресу суду просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній та розглянути справу за його відсутності та позивачів.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у березні 2025 року ОСОБА_5 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх онуків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, Шевченківської районної у місті Києві державної (військової) адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», згідно з яким просили:

- визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 з отримання житлового ордеру на проживання в квартирі АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Шевченківську районну державну адміністрацію м. Києва видати ОСОБА_1 та членам його родини - ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 житловий ордер на проживання в квартирі АДРЕСА_1 .

При цьому, з відкритих даних, наявних на веб-порталі "Судова влада України" та даних з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва (суддя Волошин В.О.) перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», третя особа: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання права користування житловим приміщенням.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що у провадженні суду вже є спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для відмови у відкритті провадження.

Однак, колегія суддів не може погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет позову, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Разом з тим, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не звернув уваги на те, що у цивільній справі № 761/21003/24 позивачем була лише одна особа - ОСОБА_1 , відповідачами були Київська міська рада, Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», а предметом позову було визнання за позивачем - ОСОБА_1 права користування квартирою АДРЕСА_1 .

Натомість, у даній справі позивачами є ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх онуків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , відповідачами є Київська міська рада та Шевченківська районна в місті Києві державна (військова) адміністрація, а предметом позову є визнання права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 за чотирма фізичними особами та зобов`язання видати житловий ордер на чотирьох фізичних осіб.

Отже, вищенаведені обставини свідчать про те що позови у справі №761/21003/24 та у справі № 761/10125/2025 не є тотожними, оскільки в них різний склад учасників та предмет позовних вимог, тобто не можна вважати, що на розгляді Шевченківського районного суду м. Києва вже перебуває справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зробив передчасний та помилковий висновок про відмову у відкритті провадження у справі що, як наслідок, призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх онуків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , подану від їх імені та в їхніх інтересах адвокатом Травянко Олександром Івановичем - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 16 травня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова