Справа № 519/1076/25
Провадження № 2-о/519/33/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2025 м. Південне

Суддя Південного міського суду Одеської області Лемець С.П., розглянувши матеріали заяви адвоката Василіна В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

27.05.2025 адвокат Василін В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , в якому просить суд встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Ознайомившись зі змістом заяви та доданими до неї матеріалами суддею встановлено наступне.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.7 ст.19 та ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із п.5 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст.315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі №320/948/18 (провадження N 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішення спору про право.

У поданій до суду заяві заявник просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, який необхідний для отримання спадщини після померлого ОСОБА_3 .

При цьому, в заяві зазначено, що нотаріусом повідомлено про те, що з приводу житлового будинку, який входить до складу спадкового майна, до нотаріуса звертались сестра спадкодавця ОСОБА_2 та тітка заявника ОСОБА_1 , з чого вбачається потенційна наявність спору щодо спадкового майна між можливими спадкоємцями.

Таким чином, враховуючи, що з поданої заявником заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, який в подальшому необхідний заявнику для отримання права на майно спадкодавця, то заявлені вимоги не підлягають судовому розгляду в порядку окремого провадження, а спір належить вирішувати у порядку позовного провадження.

Частиною 4 ст.315 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що заявником заявлено вимогу про встановлення факту, який не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки вбачається спір про право, що дає підстави відмовити у відкритті провадження у справі на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України.

Керуючись ст.186, 294, 315 ЦПК України, суд.

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою адвоката Василіна В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Сергій ЛЕМЕЦЬ