Номер провадження: 22-ц/813/1770/25
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог указує, що йому на праві власності належить автомобіль марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

21 жовтня 2021 року внаслідок падіння дерева його транспортний засіб, що знаходився напроти будинку № 11 - Б по Французькому бульвару в м. Одесі, отримав механічні пошкодження. Вважає, що дерево, яке впало на його автомобіль, було аварійним.

Відповідно до висновку експерта № 21-70770 від 23.02.2022 року вартість шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок події, яка відбулася 21.10.2021 року, а саме падіння дерева біля будинку за адресою: м. Одеса, вул. Французький бульвар, 11-Б, становить 104 801,76 грн.

З метою визначення балансоутримувача об`єкта благоустрою (території), на якому 21.10.2021 року впало дерево, представником позивача направлено адвокатські запити до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради, КП «Міськзелентрест», ОСББ «Французький бульвар, 11-Б», Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради листом від 29.10.2021 року повідомив, що питання встановлення балансоутримувача дерева відноситься до функціональних завдань Департаменту благоустрою міста Одеської міської ради. Листом від 10.11.2021 Департамент з благоустрою міста Одеської міської ради повідомив, що він не є розпорядником інформації щодо визначення балансоутримувача зелених насаджень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . З відповіді Департаменту міського господарства Одеської міської ради слідує, що дерево, яке впало 21.10.2021 року на утриманні КП «Міськзелентрест» не перебуває. Житловий будинок за адресою: м. Одеса, вул. Французький бульвар, 11-Б, територіального знаходиться на утриманні ОСББ «Французький бульвар, 11-Б». Листом Департамент міського господарства Одеської міської ради від 22.12.2021 року повідомив, що багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 був списаний з балансу КП «ЖКС «Фонтанський» 01.08.2018 року. Листом ОСББ «Французький бульвар, 11-Б» від 19.11.2021 року повідомило, що багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 на баланс ОСББ або іншого підприємства не передавався, межі прибудинкової території не встановлювались. Листом Департаменту комунальної власності від 25.01.2022 року повідомлено, що надання інформації про балансоутримувача багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 не відноситься до компетенції Департаменту. Департамент архітектури та містобудування листом від 29.12.2021 року повідомив, що він інформації щодо розміру та меж прибудинкової території будинку за адресою: АДРЕСА_1 не має. Листом Департамент земельних ресурсів від 29.12.2021 рокуповідомив, що рішення щодо передачі у власність (користування) земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Французький бульвар, 11-Б, Одеською міською радою не приймалось.

Отже, позивач указує, що визначити у встановленому порядку балансоутримувача об`єкта благоустрою, на якому 21.10.2021року впало дерево, можливості немає.

Посилаючись на те, що Виконавчим комітетом Одеської міської ради не визначено балансоутримувача зелених насаджень за адресою: м. Одеса, вул. Французький бульвар, 11-Б та не було передано їх на баланс будь-якому підприємству, враховуючи те, що саме на Виконавчий комітет Одеської міської ради покладено обов`язок забезпечити їх належне та безпечне функціонування й експлуатацію у спосіб, що унеможливить її негативний вплив на мешканців міста та пошкодження їх майна, обов`язок з відшкодування заподіяної йому шкоди внаслідок падіння дерева у даному випадку, на думку позивача, повинен бути покладений саме на Виконавчий комітет Одеської міської ради.

Крім того указує, що Департамент з благоустрою міста Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради, до повноважень якого віднесено питання контролю за станом благоустрою, участь в його організації та здійсненні, в озелененні, охороні зелених насаджень на території міста Одеси, визначення належних балансоутримувачів цих об`єктів, а тому позивач вважає, що Департамент є особою, яка має повноваження щодо визначення балансоутримувачів територій, на яких розташовані зелені насадження міста Одеси та останній повинен нести солідарну відповідальність перед ним за відшкодування заподіяної йому майнової та моральної шкоди внаслідок спільної з Виконавчим комітетом Одеської міської ради бездіяльності.

Також з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач вважає, що окрім суми матеріального збитку, сплаті відповідачами на його користь підлягають й інфляційні втрати у сумі 29 074,68 грн та три проценти річних у розмірі 3 488,60 грн.

Крім того зазначає, що внаслідок пошкодження транспортного засобу йому було завдано моральної шкоди, оскільки він не має можливості користуватися транспортним засобом, який є єдиним транспортом у сім`ї. Він спостерігає неестетичний вигляд свого транспортного засобу, а також здійснює заходи із його зберігання як металобрухту. Також у зв`язку із суттєвою складністю у відновленні автомобіля він змушений витрачати час на пошук нового транспортного засобу, його технічну перевірку та огляд. Крім того, він зазнає переживань, які полягають у ризику неможливості купівлі аналогічного транспортного засобу за ринковими цінами, визначеними у експертному висновку.

На підставі наведеного позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь 137 365,04 грн у відшкодування матеріальної шкоди, 100 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Також позивач просив вирішити питання про судові витрати та стягнути з відповідачів солідарно 31 895,50 грн, що складається з: 2373,65 грн судового збору, 4324,57 грн витрати на проведення автотоварознавчого дослідження, 25 000 грн витрати на професійну правничу допомогу та 197,28 грн витрати на отримання відомостей з Гідрометеорологічного центру.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 14 травня 2024 року позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 104 801 (сто чотири тисячі вісімсот одну) грн 76 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 (п`ять тисяч) грн у відшкодування моральної шкоди.

У решті позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 097 (одна тисяча дев`яносто сім) грн 81 коп, 4 324 (чотири тисячі триста двадцять чотири) грн 57 коп. у відшкодування витрат на проведення експертного дослідження, та 10 000 (десять тисяч) гривень у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Виконавчий комітет Одеської міської ради звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14 травня 2024 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Посилаючись на положення ст. 15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", скаржник зазначає, що визначення на конкурсних засадах балансоутримувача об`єкта благоустрою не входить до повноважень Виконавчого комітету, у той час як рішеннями Одеської міської ради створені відповідні органи та комунальні підприємства, уповноважені з питань забезпечення благоустрою відповідних територій м. Одеси.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 521/11727/18, яку суд першої інстанції усупереч вимог ст. 263 ЦПК України не врахував під час ухвалення рішення у справі.

Як на підставу для задоволення апеляційних вимог, скаржник посилається також і на те, що суд не визначився із характером спірних правовідносин, а саме щодо балансоутримувача об`єкту благоустрою прибудинкової території та її особливого статусу, оскільки не врахував, що до 01.08.2018 року балансоутримувачем багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Французький бульвар, 11-Б, було КП «ЖКС «Фонтанський», тобто Одеською міською радою реалізовано вимоги ч. 1 ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» шляхом створення відповідного комунального підприємства. а після припинення ним своєї діяльності обов`язок утримання прибудинкової території, у тому числі зелених насаджень перейшов до співвласників багатоквартирного будинку на яких покладено обов`язок або обрати та укласти відповідні договори з іншими управителями або власними силами належним чином утримувати належне їм майно.

Виконавчий комітет не є власником земельної ділянки, де впало дерево, оскільки власником всіх земельних ділянок комунальної власності у місті Одеса є територіальні громади в особі відповідних міських рад. У свою чергу, Виконавчий комітет Одеської міської ради не може бути відповідачем за заявленими позовними вимогами про відшкодування шкоди, завданої внаслідок падіння дерева тільки з тих підстав, що є одним із багатьох виконавчих органів Одеської міської ради.

Крім цього, суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 617 ЦК України, оскільки шкоду майну позивачу було заподіяно унаслідок падіння дерева, викликаного поривами вітру, і про ці метеорологічні явища небезпечного характеру, відповідачем було повідомлено жителів міста Одеса, шляхом складення та опублікування штормового попередження.

Позивачем не доведено протиправність дій чи бездіяльність відповідача і наявність причинного зв`язку між цими діями, бездіяльністю та наслідками, які настали у вигляді шкоди. На думку скаржника, доказом протиправної бездіяльності може виступати лише рішення суду, що набрало законної сили, яким би було встановлено факт бездіяльності відповідача, однак таке рішення у цій справі відсутнє.

Оскаржуване рішення суду в частині стягнення моральної шкоди не відповідає засадам законності, оскільки судом не було встановлено жодних фактів безпосереднього спричинення моральної шкоди позивачу.

02.02.2025 року через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 адвоката Лукинюка В.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого сторона позивача просила відмовити у задоволені апеляційної скарги Виконавчого комітету Одеської міської ради, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.05.2024 року залишити без змін.

Інші учасники справи своїм правом на подання відзиву не скористалися.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 13.05.2025 року на 14:30 год. Департамент з благоустрою міста Одеської міської ради явку свого представника не забезпечив, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявив та заяв про відкладення судового засідання не подавав.

Присутні у судовому засіданні представник Виконавчого комітету ОМР, ОСОБА_1 та його представник адвокат Лукинюк В.В. не заперечували проти розгляду справи за фактичною явкою сторін.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 13.05.2025 року учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Вказаним вище вимогам рішення суду в оскаржуваній частині відповідає.

Задовольняючи частково позов, стягуючи з Виконавчого комітету ОМР на користь ОСОБА_1 104 801,76 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що:

- дерево, яке впало на належний позивачу автомобіль, було розташоване на землі комунальної власності, враховуючи відсутність даних, що останнє у відповідності до положень Закону України "Про благоустрій населених пунктів" перебуває на балансі будь-якої організації, відсутність даних щодо визначення виконавчим органом міської ради балансоутримувача зелених насаджень, тому обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу шкоди слід покласти саме на Виконавчий комітет Одеської міської ради, до відання якого в силу підпункту 7 пункту "а" статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" належать організація благоустрою населених пунктів; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій; організація озеленення. При цьому, суд вважав необґрунтованими доводи позивача про необхідність покладення солідарного обов`язку по відшкодуванню шкоди також на Департамент з благоустрою міста Одеської міської ради, тому у задоволенні позову до останнього відмовив;

- як встановлено судом, було пошкоджено транспортний засіб позивача, а отже, очевидним є те, що він зазнав негативних переживань та емоцій від пошкодження свого майна. Між тим, ураховуючи вищевказані негативні наслідки і перенесені моральні страждання та виходячи з принципів справедливості, розумності та достатності, характеру та обсягу заподіяних потерпілому фізичних та душевних страждань, суд вважав, що розмір спричиненої моральної шкоди слід визначити у сумі 5 000 грн, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково;

- вимоги позивача про стягнення на його користь також нараховані за період з 21.10.2021 року по 30.11.2022 року на суму збитків інфляційні втрати у сумі 29 074,68 грн та три проценти річних у розмірі 3 488,60 грн суд вважав необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, чи звертався позивач і до кого із відповідачів з приводу відшкодування завданої йому майнової шкоди в розмірі 104 801,76 грн, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки «Hyu№dai Ela№tra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (т. 1 а. с. 9).

21.10.2021 року за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 11-Б, унаслідок падіння дерева, автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до висновку експерта № 21-7070 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 23.02.2022 року вартість завданої шкоди (матеріального збитку), спричиненого власнику транспортного засобу «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок події, яка відбулася 21.10.2021 року, а саме падіння дерева біля будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , становить 104 801,76 грн (т. 1 а. с. 44-55).

За проведення указаного автотоварознавчого дослідження позивачем сплачено 4 324,60 грн, що підтверджується квитанцією № 41321529-1 від 25.01.2022 року (т. 1 а. с. 71).

Відповідно до листа Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 29.10.2021 № 01-69/1676 питання визначення балансоутримувача дерева належить до функціональних завдань Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради (т. 1 а. с. 25).

Листом від 10.11.2021 року № 01-16/78 Департамент з благоустрою міста Одеської міської ради повідомив, що він не є розпорядником інформації щодо визначення балансоутримувача зелених насаджень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 26).

З листа Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 09.11.2021 року № 01-69/1729 слідує, що зелені насадження за адресою: АДРЕСА_1 у переліку зелених насаджень, що знаходяться на утриманні КП «Міськзелентрест» відсутні. Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 територіально знаходиться на утриманні ОСББ «Французький бульвар, 11-Б» (т. 1 а. с. 27).

Відповідно до листа ОСББ «Французький бульвар, 11-Б» № 43/21 від 19.11.2021 року, багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 був списаний з балансу КП «ЖКС «Фонтанський» на підставі акта про списання багатоквартирного будинку з балансу від 01.08.2018. При цьому, на баланс іншого підприємства будинок не передавався. 29.06.2016 було створено та зареєстровано ОСББ «Французький бульвар 11-Б». Багатоквартирний будинок, що розташований за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, буд. 11-Б перебуває на обслуговуванні ОСББ, на баланс ОСББ даний будинок, прилеглу до нього територію та зелені насадження, розміщені на ній, не приймало, межі прибудинкової території не встановлювалися (т. 1 а. с. 31-36).

Згідно з листом Департаменту архітектури та містобудування від 29.12.2021 року № 01-10/517 інформація щодо розміру та меж прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 в Департаменті відсутня (т. 1 а. с. 37).

Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів від 29.12.2021 року № 01-19/1315 рішення щодо передачі у власність (користування) земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , Одеською міською радою не приймалось (т. 1 а. с. 42).

Згідно з довідкою Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів № 917/10-1 від 28.10.2021 року, у період з 08.00 год. по 10.00 год. 21.10.2021 року у м. Одесі за даними спостережень метеостанції Одеса (Французький бульвар, 89), вітер південний захід, 2-4 м/с, пориви 8-11 м/с (т. 1 а. с. 14).

Відповідно до довідки про погоду Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів від 13.06.2022 року № 275/-05, 21.10.2021 року у м. Одесі спостерігалися наступні погодні умови: опадів не було. З 09 год. 27 хв. по 20 год. 57 хв. спостерігалися пориви південно-західного вітру 15 м/с небезпечне метеорологічне явище І рівня небезпечності (жовтого). 20.10.2021 року о 12:00 год. було складено та доведено до споживачів попередження про небезпечні метеорологічні явища І рівня небезпечності (жовтого). Вночі та вдень очікується вітер південно-західний, 15-20 м/с (т. 1 а. с. 117).

За інформацією Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів від 22.12.2022 року № 552 щодо погодних умов 21.10.2021 року м. Одеса, Французький бульвар, 11-Б за даними спостережень метеостанції Одеса, Французький бульвар, 89, 21.10.2021 року видимість 21 км, невелика хмарність, без опадів та грози, вітер південний захід 2-6 м/с, пориви 6-12 м/с (не відноситься до небезпечних метеорологічних явищ) (т. 1 а. с. 123).

Колегія суддів виходить з такого.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, обов`язок щодо спростування якої покладається на відповідача. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14 вказав, що аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Наведений висновок підтверджено Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 квітня 2021 року в справі № 648/2035/17, від 15 липня 2021 року у справі № 520/4080/16, від 27 жовтня 2021 року у справі № 461/484/18, від 09 лютого 2022 року у справі № 161/7881/20.

Загальними підставами, наявність яких є необхідною для всіх випадків відшкодування шкоди, є: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина заподіювача шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

У деліктних (не договірних) правовідносинах тягар доказування покладено не на позивача, а на відповідача.

Таким чином, відповідач для звільнення його від відповідальності має довести, що шкода заподіяна не з його вини.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частина перша статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування").

За приписами частини першої та другої статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо (пункт 5 частини другої статті 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування за поданням підприємства чи балансоутримувача щорічно затверджує заходи з утримання та ремонту об`єкта благоустрою державної або комунальної власності на наступний рік та передбачає кошти на виконання цих заходів. Орган державної влади та орган місцевого самоврядування, підприємство та балансоутримувач несуть відповідальність за виконання затверджених заходів у повному обсязі (ч. ч. 1, 3 ст. 18 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади (частина сьома статті 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

У пункті 3.2. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року №105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.

Відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі (пункту 5.5. Правил).

Таким чином, відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі зелених насаджень, уповноважені органами місцевого самоврядування підприємства, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (підпунктом 7 пункту "а" частини першої статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування").

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 200/22129/16-ц (провадження № 61-43478св18), зазначено, що: «…до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння гілки з дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень у дворі біля будинку АДРЕСА_1. Місцевий суд установив, що відповідач КП "Міськзеленбуд" Дніпровської міської ради було створено на підставі рішення Дніпровської міської ради № 45/22 від 08 грудня 2004 року, при створенні якого на його баланс жодних зелених насаджень не передавалось. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 30 листопада 2011 року № 53/17 "Про внесення змін до рішення міської ради від 02 березня 2011 року № 16/9 "Про проведення реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради" КП "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1, проте не об`єктів благоустрою зеленого господарства, що розташовані на прибудинковій території вказаного будинку.

Покладаючи на Дніпровську міську раду обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди, місцевий суд врахував, що дерево, з якого впала гілка на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та виходив із відсутності даних, що дане дерево відповідно до вимог частини п`ятої статті 28Закону України "Про благоустрій населених пунктів" перебувало на балансовому обліку виконавчого комітету чи будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування».

Отже, у разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вини (схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 522/2891/20).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах цієї справи відсутні докази на підтвердження перебування на балансі ОСББ «Французький бульвар, 11-Б» чи будь-якої іншої організації дерев, що ростуть біля місця події, поблизу будинку № 11-Б, по вул. Французький бульвар, м. Одеса.

Також у матеріали справи не містять докази, які б свідчили про те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради визначав балансоутримувача дерев, що ростуть за вказаною вище адресою.

Поняття благоустрою населених пунктів визначене ч. 1 ст. 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", відповідно до положень якого це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

Статтею 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що зокрема елементами (частинами) об`єктів благоустрою є зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105, визначають правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини.

Правилами визначено, що балансоутримувач - спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства.

Відповідно до п. 3.1. Правил до об`єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів, зокрема, належать зелені насадження прибудинкової території.

Згідно з п. 5.2. Правил балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати інші підприємства, установи, організації, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об`єкта.

Підпунктом 7 пункту "а" частини першої статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

У розумінні ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та п. п. 5.5. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень.

Тобто до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння гілки з дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень біля будинку м. Одеса, Французькийй бульвар 11-б .

Відповідно до Статуту КП «Міськзелентрест», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25.04.2018 року № 3217 VII основним предметом діяльності підприємства є забезпечення зовнішнього благоустрою та збереження пам`яток садово-паркового мистецтва та дерев ботанічних пам`яток природи переданих йому на баланс.

Доказів того, що зелені насадження, розташовані за адресою: м. Одеса, Французькийй бульвар 11-б знаходяться на балансі КП «Міськзелентрест`і і утримуються даним підприємством Виконавчий комітет Одеської міської ради не надав.

Рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 року № 1631-VI, затверджені правила благоустрою території м. Одеси.

Відповідно до вказаних Правил, з подальшими змінами та доповненнями:

- балансоутримувач власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством, звітність; здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно із законодавством;

- прибудинкова територія територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку;

-утримання будинківі прибудинковихтериторій діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи із забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Інвентаризація зелених насаджень проводиться бюро технічної інвентаризації, підприємствами, організаціями, які мають на це право, а також балансоутримувачами об`єктів благоустрою державної чи комунальної форми власності, які мають технічні можливості, відповідних фахівців, за погодженням з виконавчим комітетом Одеської міської ради один раз на п`ять років з квітня до жовтня відповідно до Інструкції з інвентаризації зелених насаджень у населених пунктах України, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.12.2001 року № 226. За матеріалами інвентаризації складається паспорт об`єкта (благоустрою, території підприємств, установ, організацій, інших земельних ділянок, на яких розташовані зелені насадження) затвердженої форми. За даними паспорта складається реєстр зелених насаджень.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази визначення на час падіння дерева 21.10.2021 року прибудинкової території багатоквартирного будинку 11-б по Французькому бульвару м. Одеси на підставі акту на право власності чи користування земельною ділянкою у відповідності до Правил благоустрою території м. Одеси.

Також, до справи не додано акт інвентаризації зелених насаджень та паспорт об`єкту благоустрою земельної ділянки з зеленими насадженнями у середині кварталу поблизу будинку АДРЕСА_1 .

Тобто, до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, Виконавчим комітетом Одеської міської ради не доведено, що ним визначено такого балансоутримувача за вказаною вище адресою у відповідності до Правил благоустрою території м. Одеси.

Колегія суддів звертає увагу, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 102 від 14.02.2008 року "Про утримання зелених насаджень у місті Одесі" (з наступними змінами та доповненнями), прийнятого з метою організації озеленення, охорони зелених насаджень у місті Одесі та яке наявне в загальному доступі на офіційному сайті Одеської міської ради, керуючись п. 7 "а" ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Правилами утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів України, затвердженими наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 року № 105, Правилами благоустрію території м. Одеса, не визначено як адресу: м. Одеса, вул. Французький бульвар, 11-Б, так і балансоутримувача за цією адресою.

Таким чином, Виконавчий комітет Одеської міської ради у межах цієї справи не надав доказів на підтвердження того, що на конкурсних засадах визначено балансоутримувача зелених насаджень, які розміщені за адресою: м. Одеса, вул. Французький бульвар, 11-Б, або що за їх утримання відповідає підприємство, з яким укладено договір про утримання та догляд за зеленими насадженнями.

При цьому, багаторічні насадження не можуть розглядатись як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки.

Як зазначалося вище за наявною у Департаменті земельних ресурсів Одеської міської ради інформацією, рішення щодо передачі у власність, користування (оренду) земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Французький бульвар, 11-Б, Одеською міською радою не приймалось, про що свідчить лист Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 29.12.2021 року № 01-19/1315.

Зважаючи на викладене вище, та з огляду на те, що дерево, з приводу падіння якого на належний позивачу автомобіль виник спір у цій справі, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та відсутні дані про те, що таке дерево відповідно до ст. 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" перебувало на балансовому обліку ОСББ «Французький бульвар, 11-Б» чи будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування, тому колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, про те, що обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди має бути покладений саме на Виконавчий комітет Одеської міської ради.

Причинно-наслідковий зв`язок між пошкодженням належного позивачу автомобіля та бездіяльністю Виконавчого комітету Одеської міської ради, до обов`язків якої входить організації та забезпечення догляду та санітарного стану зелених насаджень, має похідний характер від визначення особи, що має відповідати у цьому випадку за завдану позивачу шкоду.

Подібного висновку про те, що у випадку заподіяння майну особи шкоди внаслідок бездіяльності балансоутримувача, яка проявляється у незабезпеченні належного стану та догляду за утриманням об`єктів благоустрою, до яких відносяться зелені насадження, балансоутримувач зобов`язується відшкодувати таку шкоду, дійшов і Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року у справі № 372/1891/17.

Таким чином, зважаючи на викладене вище, колегія суддів відхиляє аргументи скаржника щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача та наслідками, що настали у вигляді заподіяння позивачу майнової шкоди.

З підстав зазначених вище також є необґрунтованими і твердження скаржника про те, що однією з передумов для задоволення позовних вимог має бути наявність судового рішення, яке набрало законної сили, що встановлює факт бездіяльності відповідача.

Посилання скаржника про те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради не уповноважений приймати рішення щодо проведення конкурсів з визначення підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою, як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Проведення конкурсів з визначення балансоутримувача та прийняття рішення про визначення конкретного балансоутримувача певного об`єкта не є тотожними поняттями, мають різне правове значення та утворюють різні правові наслідки.

Прийняття рішення щодо визначення у місті конкретного балансоутримувача певного об`єкта належить до компетенції Виконавчого комітету Одеської міської ради, та у разі не прийняття рішення з цього питання, балансоутримувачем такого майна (певної земельної ділянки на якій ростуть зелені насадження) є саме Виконавчий комітет Одеської міської ради, який і є відповідальною особою за стан зелених насаджень на території м. Одеси, у зв`язку із чим на нього покладений обов`язок приймати рішення про видалення зелених насаджень.

Доводи апеляційної скарги стосовно неврахування судом висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 521/11727/18, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, в яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі № 521/11727/18 (постанова від 13 березня 2024 року) предметом спору було відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. У цій справі касаційний суд зазначив, що: «Згідно з листом Департаменту міського господарства від 17 червня 2020 року балансоутримувач зелених насаджень, розташованих у сквері на Соборній площі не визначений жодним рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради або Одеською міською радою, а згідно з рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року № 102 (зі змінами) площа Соборна знаходиться на утриманні КП "Міськзелентрест". З огляду на положення частин першої та другої статті 15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року № 102, а також Статуту КП "Міськзелентрест", саме воно, як створене міською радою підприємство, має забезпечувати належне утримання зелених насаджень у сквері на Соборній площі в м. Одесі».

З викладеного вище убачається, що в межах справи № 521/11727/18, з огляду на її фактичні обставини, судом встановлено, що Соборна площа м. Одеси, тобто місце, де було заподіяно шкоду здоров`я людини, унаслідок падіння дерева, згідно з рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року № 102 (зі змінами) знаходиться на утриманні КП "Міськзелентрест", яке має забезпечувати належне утримання зелених насаджень у цьому місці.

З огляду на викладене, висновки щодо застосування норм права, що містяться у вищезгаданій постанові Верховного Суду, на які посилається скаржник стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, оскільки обставини, встановлені судом в цій справі, суттєво відрізняються від обставин, встановлених у справі № 521/11727/18.

Доводи скаржника щодо безпідставного не застосування судом положень ч. 1 ст. 617 ЦК України, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (ч. 1 ст. 617 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 02 квітня 2024 року у справі № 910/9226/23 зазначив, що надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 912/3323/20).

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин (постанова Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 910/15264/21).

Судом першої інстанції встановлено, та сторонами не заперечується, що падіння дерева на транспортний засіб, що належить позивачу відбулося 21.10.2021 року.

У матеріалах справах мітяться три довідки Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів з різними датами про погодні умови в м. Одесі станом на 21.10.2021 року .

У хронологічному порядку перша видана довідка від 28.10.2021 року містить відомості про швидкість вітру -4 м/с, пориви 8-11 м/с, що не відноситься до небезпечних гідрометереологічних явищ.

Наступна довідка від 13.06.2022 року вказує, що 21.10.2021 року у м. Одесі з 09 год. 27 хв. по 20 год. 57 хв. спостерігалися пориви південно-західного вітру 15 м/с небезпечне метеорологічне явище І рівня небезпечності (жовтого), про що було складено попередження до споживачів про небезпечні метеорологічні явища І рівня небезпечності (жовтого).

Третя довідка датована 22.10.2022 року та містить інформацію, що пориви вітру не становили такого рівня потужності, який відноситься до небезпечних гідрометеорологічних явищ.

Оцінюючи різну інформацію щодо погодних умов, колегія суддів звертає увагу на зміст висновку від 11.11.2021 року кандидата біологічних наук, доцента кафедри ботаніки Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, з якого вбачається, що у означеного дерева у місці зламу стовбура наявна багаторічна сухобокість, яка сформувалася внаслідок відлому содомінантного стовбуру. За візуальною оцінкою та за мікроскопічним аналізом зразків показана наявність термінальних стадії розвитку як білої, так і бурої гнилі, викликаної ксилотрофними грибами. Структура деревини, внаслідок діяльності ксилотрофних грибів волокниста та кубічна. Значний обсяг розвитку гнилі в комлевій частині та нижній частині стовбура спричинив втрату механічної міцності.

При таких обставинах досліджуване дерево, перебувало в аварійному стані та потенційно могло завдати шкоду життю, здоров`ю або майну третіх осіб незалежно від метереологічних явищ небезпечного характеру.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи і з пояснень учасників справи, за даною адресою: м. Одеса, Французький бульвар напроти будинку 11-б ростуть і інші дерева та рослини, які залишилися цілими та непошкодженими незважаючи на ймовірне метеорологічні явища небезпечного характеру 21.10.2021 року в м. Одесі.

Ураховуючи наведені обставини та досліджені докази, колегія суддів не може безумовно прийняти посилання скаржника на метеорологічні явища небезпечного характеру, та об`єктивно вважати доведеною відповідачем підставу для звільнення від відповідальності в розумінні ч. 1 ст. 617 ЦК України.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2024 року у справі № 202/10602/22зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві майнової шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 зазначено, що "адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання".

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав психологічних страждань та розчарувань, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчиненню суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини.

Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначив, що у зв`язку з пошкодженням його майна, він зазнав душевних страждань, відбулись зміни у його життєвих і суспільних стосунках, та була змушена докладати додаткових зусиль, для відновлення її попереднього стану. Позивач не має можливості пересуватися на власному транспортному засобі, який є єдиним транспортом у сім`ї, а також зазнає переживань, які полягають у ризику неможливості купівлі аналогічного транспортного засобу за ринковими цінами, визначеними у експертному висновку.

Урахувавши наведені вище обставини, дотримуючись засад справедливості, розумності та достатності, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 грн у якості відшкодування моральної шкоди.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

Щодо судових витрат

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Крім того, в ч. 1 ст. 58 ЦПК України закріплено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 141 ЦПК України, що закріплює вимоги щодо розподілу судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28, 29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зауважила, що приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2023 року по справі № 390/1648/20 звертає увагу, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

З матеріалів справи вбачається, що 02.02.2025 року, через підсистему «Електронний суд», представник ОСОБА_1 - адвокат Лукинюк В.В. подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, згідно якого адвокат просив апеляційну скаргу Виконавчого комітету ОМР залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Також у відзиві зазначено, що позивач поніс та очікує понести витрати у суді апеляційної інстанції на правничу допомогу адвоката обраховані останнім у розмірі 15 000 грн та просив стягнути їх з Виконавчого комітету Одеської міської ради (т. 2 а/с 132-135).

Крім того, представником позивача додано:

- ордер серії ВН № 1395967 від 05.08.2024 року, що підтверджує повноваження адвоката Лукинюка В.В. на представництво інтересів ОСОБА_1 в Одеському апеляційному суді на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 07.12.2021 року.

- додаткову угоду № 3 від 15.07.2024 року до договору про надання правничої допомоги № б/н від 07.12.2021 року укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Лукинюком Володимиром Васильовичем;

- квитанцію від 15.07.2024 року про сплату 15 000 грн на рахунок ОСОБА_2 .

Так, у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивачем подано до суду докази понесених судових витрат на правничу допомогу.

У ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем досягнуто мети подання відзиву на апеляційну скаргу, зокрема рішення суду першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , залишено без змін.

За таких обставин, у апеляційного суду наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Не маючи повноважень втручатися у відносини між адвокатом та клієнтом щодо визначення гонорару адвоката за надані ним послуги, суд лише здійснює оцінку дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності такого гонорару вчиненій адвокатом роботі під час судового провадження у справі з урахуванням складності та значення справи, за умови подання іншою стороною клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

При цьому приймаючи до уваги критерії розумності і співмірності судових витрат, апеляційний суд зазначає, що вказані стороною позивача витрати до стягнення з відповідача, зокрема на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанцій у розмірі 15 000 грн, є такими, що в повній мірі не відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їхнього розміру.

З матеріалів справи вбачається, що відзив на апеляційну скаргу у справі поданий та підписаний адвокатом Лукинюком В.В. від імені ОСОБА_1 , який представляв інтереси позивача в суді першої інстанції у цій справі і є обізнаним із законодавством, яким врегульовуються спірні правовідносини та судовою практикою, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг зусиль адвоката в межах повторного вивчення обставин справи, законодавства, яким врегульовані спірні відносини та судової практики, яка склалась при розгляді аналогічних чи близьких за змістом справ.

Справа до розгляду в суді апеляційної інстанції призначалась двічі: на 18.02.2025 року та на 13.05.2025 року.

Судове засідання, що було призначене на 18.02.2025 року, не відбулось та матеріали справи не містять доказів прибуття адвоката Лукинюк В.В. в цей день до Одеського апеляційного суду з метою взяти участь у такому судовому засіданні, доказів протилежного адвокатом не подано.

Судове засідання, що відбулося 13.05.2025 року і в якому приймав участь адвокат Лукинюк В.В., як представник ОСОБА_1 , тривало близько 40 хвилин.

Тому, апеляційний суд, не погоджується із наведеним представником ОСОБА_1 розміром відшкодування витрат на правову допомогу адвоката, понесених позивачем у суді апеляційної інстанції у сумі 15 000 гривень та вважає за необхідне зменшити їх розмір до 5000 гривень.

Ураховуючи те, що вивчення документів, формування правової позиції по даній справі, а також, підготовка відзиву на апеляційну скаргу, не вимагали великого обсягу аналітичної й технічної роботи, приймаючи до уваги співмірність суми із складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також кінцевий результат розгляду справи, апеляційний суд вважає справедливим стягнути з Виконавчого комітету ОМР на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем у суді апеляційної інстанції, у розмірі 5000 гривень.

За таких підстав, колегія суддів, з огляду на подані стороною позивача докази на підтвердження витрат, понесених останнім у зв`язку з розглядом справи, застосувавши принцип співмірності відповідно до статті 137 ЦПК України, а також фактичний об`єм виконаної роботи та її складність, доходить висновку про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Лукинюка В.В. про стягнення витрат на правничу допомогу, зокрема за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14 травня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені на стадії апеляційного провадження, у розмірі 5 000 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03.06.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова