Провадження № 22-ц/812/695/25 Суддя першої інстанції Репушевська О.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 травня 2025 року м. Миколаїв Справа № 479/937/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Тищук Н.О.,

при секретарі судового засідання Біляєвій В.М.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2025 року, повне судове рішення складено 27 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Репушевської О.В., в залі судового засідання в с-ще Криве Озеро, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В:

28 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди землі.

Позов обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належать земельні ділянки площею 5,25 га, кадастровий номер :02:000:0095, яка розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області та площею 5,25 га, кадастровий номер :02:000:0094, яка розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.

Зазначені земельні ділянки перебувають у оренді у ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на підставі договору оренди землі від 01 січня 2005 року № 136/К, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», та від 01 січня 2005 року № 137/К, укладеного між ОСОБА_2 , після смерті якого позивачка успадкувала земельну ділянку, та ТОВ «Агрофірма Корнацьких».

ТОВ «Агрофірма Корнацьких» порушує умови договорів оренди та несвоєчасно платить орендну плату.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд розірвати договір оренди землі від 01 січня 2005 року № 136/К відносно земельної ділянки площею 5,25 га, кадастровий номер :02:000:0095, яка розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області та договір оренди землі від 01 січня 2005 року № 137/К відносно земельної ділянки площею 5,25 га, кадастровий номер :02:000:0094, яка розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2025 року позов задоволено.

Розірвано Договір оренди землі від 01 січня 2005 року № 136/К (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53362848 від 29 липня 2020 року), відносно земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,25 га, кадастровий номер :02:000:0095, яка розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.

Розірвано Договір оренди землі від 01 січня 2005 року № 137/К (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67444029 від 03 травня 2023 року), відносно земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,25 га, кадастровий номер :02:000:0094, яка розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що судом встановлено систематичне порушення ТОВ «Агрофірма Корнацьких» несплати орендної плати за 2020-2022 роки, що є істотним порушенням умов договорів, оскільки позбавляє сторону договору можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Не погодившись з рішення суду, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки, а не лише суб`єктивні права, які вони мають виконувати.

Матеріали даної справи не містять жодного доказу виконання позивачкою умов пункту 9 Договору оренди землі.

ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на виконання пункту 9 Договору оренди землі сумлінно нараховувало орендну плату за 2020-2022 роки. Проте, позивачка з 2020 по 2023 рік в порушення умов пункту 9 Договору оренди землі створювала умови щодо дострокового розірвання вказаного договору.

Договір оренди землі інших способів внесення орендної плати, ніж визначених пунктом 9 цього договору не містить.

Натомість судом першої інстанції не було взято до уваги вищенаведене, що і вплинуло на прийняття необґрунтованого рішення.

Викладені позивачкою в позовній заяві обставини свідчать про її недобросовісну поведінку, оскільки її дії щодо дострокового розірвання Договору оренди землі з відповідачем суперечать попередній поведінці щодо прийняття виконаного за договором оренди землі, зокрема, отримання орендної плати за попередні роки.

Відповідачем вживалися заходи щодо отримання позивачкою орендної плати.

Натомість позивачка в односторонньому порядку відмовилась від виконання умов Договору оренди в частині отримання орендної плати за 2020-2022 роки.

Тільки в 2023 році після реагування ОСОБА_1 на звернення відповідача та надання нею необхідної інформації відповідачу стало можливим здійснення перерахування нарахованої орендної плати за 2020-2022 роки на розрахунковий рахунок позивачки, а також укладення додаткової угоди.

Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків, про нарахування орендної плати ТОВ «Агрофірма Корнацьких» у 2020-2022 роках є реальним свідченням виплати орендної плати позивачці.

Враховуючи, в тому числі, добровільну сплату скаржником сум за оренду землі понад встановлені умови договору суми орендної плати, відсутні обставини, які б свідчили про неможливість досягнення позивачкою як стороною договору орендної мети договору та позбавлення значною мірою того, на що позивачка розраховувала при укладенні договору через заподіяння їй шкоди, тобто не вбачається істотного порушення для розірвання договору оренди.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця ОСОБА_3 , подала відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві позивачка зазначала, що викладені у апеляційній скарзі доводи вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Позиція відповідача стосовно неможливості виплатити орендну плату у зв`язку з відсутністю банківських реквізитів карткового рахунку позивачки є неприйнятною.

Відповідач з метою виконання свого обов`язку щодо сплати орендної плати заходів для її виплати позивачці не вживав, зокрема, безпосередньо позивачці виплату не здійснював, поштовим переказом (за наявності даних в Договорі про місце проживання орендодавця) грошові кошти не направляв, суму боргу в депозит нотаріуса не вносив, доказів на підтвердження протилежного суду не надав.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про систематичне порушення ТОВ «Агрофірма Корнацьких» несплати орендної плати за 2020-2022 роки, що є істотним порушенням умов договорів, оскільки позбавляє сторону договору можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. ТОВ «Агрофірма Корнацьких» в своїй апеляційній скарзі просило розгляд справи проводити без участі їх представника. ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця ОСОБА_3 , 14 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» направила до Миколаївського апеляційного суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, ОСОБА_1 є власником земельних ділянок:

- площею 5,25 га, кадастровий номер: :02:000:0095, що розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області;

- площею 5,2498 га, кадастровий номер :02:000:0094, яка розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, яка була успадкована нею після смерті чоловіка ОСОБА_2 , що підтверджено даними Інформації з Державного реєстру речових прав, виданого 20 червня 2024 року.

01 січня 2005 року між ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено договір оренди землі № 136/К відносно земельної ділянки загальною площею 5,25 га, розташованої в межах території Багачівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, на строк 50 років, що належать ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності серія МК №088038, виданого Кривоозерською райдержадміністрацією, зареєстрований у Кривоозерському МРФ, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 серпня 2006 року.

01 січня 2005 року між ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено договір оренди землі № 137/К відносно земельної ділянки загальною площею 5,25 га, розташованої в межах території Багачівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, на строк 50 років, що належать ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності серія МК № 088037, виданого Кривоозерською райдержадміністрацією, зареєстрований у Кривоозерському МРФ, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 серпня 2006 року, за № 87.

Позивач ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 квітня 2008 року, зареєстрованого за № 1184, успадкувала земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0094, площею 5,2498 га, після смерті ОСОБА_2 , та як орендодавець вказаної земельної ділянки уклала із ТОВ «Агрофірма Корнацьких» Додаткову угоду від 07 березня 2023 року до договору оренди землі земельної ділянки, зареєстрованого Миколаївською філією ДП «Центр ДЗК» від 28 серпня 2006 року за № 87.

Пунктом 9 Договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 975.15 грн.

Згідно з пунктами 11 та 12 Договору, орендна плата вноситься у такі строки: щорічно до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі; передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами, накладними або підписаними сторонами відомостями на отримання відповідно продукції та (або) послуг.

Зміни умов договору здійснюються у письмовій формі за взаємною згодою сторін ( пункт 36 Договору).

Згідно з пунктом 38 Договору дія договору припиняється, зокрема, шляхом його розірвання, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Вказані вище договори пройшли державну реєстрацію 28 серпня 2006 року.

Додатком № 1 до Договору встановлено, зокрема, що щорічно грошова форма орендної плати: складає 975.15 грн, термін виплати - до 26 грудня року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Агрофірма Корнацьких» орендну плату: у третьому кварталі 2006 року у сумі 1 950.30 грн, у першому кварталі 2007 року - у сумі 975.15 грн, у 3 кварталі 2007 року - у сумі 975.15 грн, у четвертому кварталі 2008 року - у сумі 3 007.36 грн, у першому кварталі 2009 року - у сумі 3 007.36 грн, у третьому кварталі 2009 року у сумі 1 732.24 грн, у першому кварталі 2010 року - у сумі 1 732.24 грн, у другому кварталі 2010 року - у сумі 102.20 грн, у четвертому кварталі 2011 року - у сумі 1 834.44 грн, у третьому кварталі 2012 року - у сумі 1 552.99 грн, у четвертому кварталі 2012 року - у сумі 576.60 грн, у першому кварталі 2013 року - у сумі 1 091.69 грн, у третьому кварталі 2013 року - у сумі 752.94 грн, у четвертому кварталі 2013 року - у сумі 888 грн, у першому кварталі 2014 року - у сумі 1 580.34 грн, у третьому кварталі 2014 року - у сумі 1 858.84 грн, у четвертому кварталі 2014 року - у сумі 1 199.52 грн, у третьому кварталі 2015 року - у сумі 2 970.06 грн, у четвертому кварталі 2015 року - у сумі 2 665.91 грн, у третьому кварталі 2016 року - у сумі 3 527.90 грн, у четвертому кварталі 2016 року - у сумі 2 248.43 грн, у третьому кварталі 2017 року - у сумі 4 273.24 грн, у четвертому кварталі 2017 року - у сумі 2 489.76 грн, у третьому кварталі 2018 року - у сумі 3 975.16 грн, у четвертому кварталі 2018 року - у сумі 2 585.71 грн, у третьому кварталі 2019 року - у сумі 4 660.90 грн, у четвертому кварталі 2019 року - у сумі 2 198.75 грн, у першому кварталі 2023 року у сумі 16 632.84 грн та 16 632.20 грн, у четвертому кварталі 2023 року у сумі 11 088.36 грн.

З наданих відповідачем відомостей на виплату грошей вбачається, що ОСОБА_1 отримувала орендну плату: 26 жовтня 2016 року - у сумі 770 грн, 07 серпня 2018 року - у сумі 3 200 грн, 23 жовтня 2019 року - у сумі 130 грн.

З наданих відповідачем відомостей про видачу сільськогосподарської продукції вбачається, що ОСОБА_1 отримувала у 2016 році орендну плату також у натуральній формі у вигляді: 400 кг пшениці, 400 кг ячменю, 100 кг соняшника; у 2017 році - 400 кг пшениці, 400 кг ячменю, 100 кг соняшника, 200 кг кукурудзи; у 2018 році - 100 кг соняшника; у 2019 році - 400 кг пшениці, 400 кг ячменю, 100 кг соняшника, 200 кг кукурудзи.

У 2020-2022 роках ТОВ «Агрофірма Корнацьких» нарахувало позивачу орендну плату у сумі 5 544.28 грн щорічно, але виплатило її лише у першому кварталі 2023 року у сумі 16 632.84 грн та 16 632.20 грн, у четвертому кварталі 2023 року у сумі 11 088.36 грн.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику (пункт 3 частини 4 статті 265 ЦПК України).

Оскаржуване рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Винна поведінка, яка є підставою для припинення правовідносин, кореспондується з обов`язком та небажанням його виконувати на умовах, визначених договором.

За частиною 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин між сторонами у справі).

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частинами 1-3 статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

На вимогу однієї із сторін договір, відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Положеннями статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Стаття 141 ЗК України передбачає таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Виходячи з системного аналізу зазначених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовується зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини 2 статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Вказаний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17, який підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року в справі № 912/1385/17 та Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 227/5452/18.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендарем орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що вважається істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Звертаючись до суду із позовом у справі, що переглядається, ОСОБА_1 , зокрема, зазначила підставою для розірвання спірного договору оренди землі факт систематичної несплати орендарем орендної плати, як встановлено судом першої інстанції, така несплата мала місце у 2020-2022 роках.

Задовольняючи такі позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факти систематичної (два випадки) несплати орендної плати та порушення орендарем умов Договору.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У частинах 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Щодо розірвання договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2005 року № 136/К з кадастровим номером :02:000:0095.

Як встановлено судом 01 січня 2005 року між ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено договір оренди землі № 136/К на строк 50 років.

Відповідно до пункту 9 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря або перерахуванням на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 975.15 грн.

З метою захисту майнових інтересів орендодавця за згодою сторін на умовах визначених цим Договором, розрахунок по орендній платі може бути проведено визначеною кількістю сільськогосподарської продукції.

Форма розрахунку за договором (грошова або у натуральній формі) окремо щорічно погоджується сторонами в межах розміру плати, визначеної додатком № 1 до Договору, шляхом подання орендодавцем на ім`я орендаря заяви.

Орендна плата вноситься щорічно до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі (пункт 11 Договору).

Судом першої інстанції встановлено, що до 2020 року свої зобов`язання відповідач по сплаті орендної плати виконував, тобто позивачка отримувала орендну плату відповідно до умов договору. Оскільки позивачем не надано доказів, що позивач надавав орендарю банківській рахунок для перерахування орендної плати, то слід дійти висновку, що орендна плати виплачувалась позивачці готівкою через касу та у формі отримання сільськогосподарської продукції.

Отже, сторони не заперечували, що орендна плата була визначена сторонами в грошовій формі, а місцем видачі орендодавцю орендної плати, тобто виконання зобов`язання за Договором, передбачено каса ТОВ «Агрофірма Корнацьких».

Між тим, позивачкою при звернення до суду з позовною заявою не надано належних та допустимих доказів того, що остання на час настання виплати орендної плати за 2020-2022 роки зверталася до відповідача за отриманням орендної плати через касу, за наслідками чого їй було відмовлено в такій видачі або існували інші обставини щодо неотримання нею орендної плати у грошовій сумі через касу товариства. Не надано таких доказів й до суду апеляційної інстанції.

Водночас, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» у відзиві на позовну заяву, заперечуючи свою винну поведінку у порушенні умов зазначеного договору щодо виплати орендної плати за 2020 рік та в подальшому, повідомило, що позивачка не зверталась до товариства за отриманням орендної плати за 2020-2022 роки, у зв`язку з чим 20 лютого 2020 року товариство через засоби поштового зв`язку зі зворотнім повідомленням на відому адресу позивачки направило листа щодо необхідності отримання ОСОБА_1 орендної плати за 2020 рік та в подальшому та повідомлення банківських реквізитів картки. Проте зазначений лист залишився без відповіді.

Зазначений лист та докази його відправлення надані відповідачем до відзиву. Позивачка зазначених обставин не спростувала.

Крім того, відповідач через оголошення в газеті «Кривоозерщина» від 05 листопада 2022 року повідомляв про виплату орендодавцям орендної плати за 2022 рік з відповідними роз`ясненнями щодо виплат та про комунікацію, зокрема, й за телефонними номерами працівників товариства в різних селах.

Відповідно до пункту 42 Договору сторона, яка порушила зобов`язання внаслідок недобросовісної поведінки, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

Таким чином колегія суддів вважає, що відповідачем вживалися заходи щодо виплати орендної плати позивачці за 2020, 2022 роки шляхом запрошення позивача через поштове повідомлення, оголошення у засобах масової інформації, що виключає винну поведінку орендаря щодо небажання виконувати договір на умовах, визначених Договором та для припинення відносин за цим договором. В свою чергу, позивачка не дотрималася умов договору щодо реалізації свого права на отримання орендної плати за 2020-2022 роки. Також встановлено, що орендна плата за ці роки нараховувалася, проте позивачка не зверталася до каси підприємства за її виплатою, а також не надавала дані своїх банківських рахунків для її перерахування.

Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишились ті обставини, що орендна плата за попередні роки до 2020 року нараховувалась та виплачувалась відповідачем у значно більших розмірах, чим це передбачено умовами договору.

Так, у 2016 році 5 776.33 грн, у 2017 році 6 763.00 грн, 2018 рік - 6 560.87 грн, 2019 рік 6 859.65 грн.

Між тим, сторонами Договору визначено, що щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 975.15 грн (пункт 9 Договору).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції (пункт 10 Договору).

Відповідно до пункту 13 Договору виключно за взаємної згоди сторін розмір орендної плати може бути переглянутий в разі необхідності, але не частіше ніж один раз на рік у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених договором;

- зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

- в інших випадках, передбачених законом.

Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін у письмовій формі шляхом укладення додаткової угоди (стаття 30 Закону України «Про оренду землі», пункт 36 Договору)

Якщо сторонам не вдасться досягти згоди щодо зміни умов договору оренди землі, спір вирішується в судовому порядку.

Зміни до договору оренди набирають чинності з моменту їх державної реєстрації у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а якщо договір змінюється у судовому порядку, то з дня набрання рішенням суду про зміну договору законної сили, якщо в цьому рішенні не встановлено іншого строку, з подальшою державною реєстрацією.

За встановленими обставинами справи розмір орендної плати сторонами не переглядався, зміни у визначений законом та договором спосіб до Договору не вносились. Проте саме договір оренди є регулятором розміру орендної плати.

Той факт, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» відповідно наданих позивачем виписок з Державного реєстру фізичних осіб-платників про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків, нараховувало позивачці орендну плату в завищених розмірах, не свідчить, що сторони Договору узгоджували такий розмір орендної плата, оскільки відповідних доказів до суду сторонами не надано. Сам по собі факт нарахування відповідачем орендної плати в більшому розмірі не порушує права ОСОБА_1 , у даному випадку орендар діє на свій розсуд.

Таким чином висновок суду про те, що з боку відповідача мали місце порушення умов договору щодо виконання обов`язків по виплаті орендної плати за 2020-2022 року, що призвело до позбавлення ОСОБА_1 можливості отримати гарантовані договором кошти, з огляду на викладені обставини та надані докази, є помилковим, а тому підстави для розірвання цього договору відсутні.

Щодо розірвання договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2005 року № 137/К з кадастровим номером :02:000:0094.

Як встановлено судом 01 січня 2005 року між ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено договір оренди землі № 137/К на строк 50 років.

Відповідно до пункту 9 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря або перерахуванням на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 975.15 грн.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря, не є підставою для зміни умов або розірвання договору (пункт 40 Договору).

Як встановлено судом позивачка ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 квітня 2008 року, зареєстрованого за № 1184, успадкувала земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0094, після смерті ОСОБА_2 .

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Частиною 3 статті 1223 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкодавцю від дня відкриття спадщини. Тобто датою оформлення спадщини, а саме отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не може обмежуватись можливість реалізації належних спадкоємцю прав власника від дня відкриття спадщини.

Отже, за вказаним договором оренди землі від 01 січня 2005 року № 137/К змінився орендодавець, оскільки ОСОБА_2 помер, а після його смерті спадщину прийняла його дружина ОСОБА_1 .

Таким з часу смерті ОСОБА_2 у його спадкоємців, а саме у ОСОБА_1 виникає обов`язок повідомити орендаря ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про спадкування прав та обов`язків орендодавця за договором оренди землі № 137/К від 01 січня 2005 року та повідомити про форму та порядок отримання орендної сплати відповідно до умов цього договору.

Між тим, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 повідомила відповідача про успадкування нею прав та обов`язків орендодавця.

Законом України від 06 вересня 2012 року № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності 01 січня 2013 року, ЗК України було доповнено статтею 148-1.

Відповідно до частин 1, 3 цієї статті було визначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

На виконання положень статті 148-1 ЗК України, спадкоємець (новий орендодавець) повинен повідомити орендаря про прийняття ним спадщини та про перехід до нього прав та обов`язків за договором оренди.

Дотримання вищевказаних дій для власника, до якого перейшло право власності на земельну ділянку, є важливим етапом, спрямованим для налагодження виплати орендної плати за укладеним до переходу права власності договором.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 146/350/20, від 28 квітня 2021 року у справі № 341/245/19.

За матеріалами справи позивачка повідомила ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про зміну орендодавця у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 тільки у 2023 році, оскільки 07 березня 2023 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0094, за якою відбувалася заміна орендодавця на спадкоємця померлого ОСОБА_1 та саме в 2023 році, як встановив суд першої інстанції, була виплачена орендна плата за договором від 01 січня 2005 року № 137/К.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів, що відповідач був повідомлений про смерть сторони за договором - ОСОБА_2 та наявність спадкоємців після його смерті, тому, на думку колегії суддів апеляційного суду, відповідач був позбавлений можливості до 2023 року виконати свій обов`язок щодо виплати орендної плати за договором оренди землі від 01 січня 2005 року № 137/К.

У цій справі несплата орендної плати за період з 2020-2022 років мала місце у зв`язку з невиконанням позивачкою обов`язку про повідомлення відповідача про смерть сторони у договорі орендодавця ОСОБА_2 .

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції неповно дослідив наявні у справі докази, у зв`язку з чим не дав належної оцінки доводам відповідача та наданим сторонами доказам згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, неправильно встановив обставини справи, визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, внаслідок чого ухвалив судове рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки позивачкою не доведено, а судом не встановлено наявність вини відповідача у несплаті орендної плати за 2020-2022 роки, то відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень закону про істотне порушення умов договору у зв`язку із систематичною несплатою орендних платежів та задоволення позовних вимог про розірвання договорів.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягав застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина 2 статті 376 ЦПК України).

За приписами частини 3 статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення ухвалено судом першої інстанції без додержання норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати з судового збору.

Частина 1 статті 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачка звернулася з позовом, в якому заявила дві вимоги немайнового характеру, за які при подачі позовної заяви сплатила судовий збір в розмірі 2 422.40 грн (1 211.20 грн + 1 211.20 грн + 2 422.40 грн).

Звертаючись з апеляційною скарго ТОВ «Агрофірма Корнацьких» сплатило судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633.60 грн (2 422.40 грн х 150%= 3 633.60 грн).

За результатами перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом, в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено в повному обсязі, а апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма Корнацьких» було задоволено в повному обсязі.

За такого з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агрофірма Корнацьких підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633.60 грн

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати з судового збору та витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких віднесено й витрати на професійну правничу допомогу.

Частина 1 статті 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» задовольнити.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2025 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди землі від 01 січня 2005 року № 136/К щодо земельної ділянки площею 5,25 га, кадастровий номер :02:000:0095, яка розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області та договору оренди землі від 01 січня 2005 року № 137/К щодо земельної ділянки площею 5,25 га, кадастровий номер :02:000:0094, яка розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» 3 633 грн 60 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Н.О. Тищук

Повне судове рішення складено 20 травня 2025 року