№ 207/2772/25
№ 6/207/469/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м.Кам`янське

Суддя Південного районного суду міста Кам`янського Притуляк С.А., розглянувши подання державного виконавця Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калініч О.В. про оголошення розшуку боржника, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калініч О.В. звернулась до суду з поданням про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування свого подання зазначила, що у неї на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 211/5944/24 виданого Довгінцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання дитини ОСОБА_3 . Однак, ОСОБА_1 своїх обов`язків не виконує, аліменти не сплачує. Боржник не працевлаштований, останнє місце доходу ФОП ОСОБА_4 у другому кварталі 2024 року.Фактичне місце мешкання боржника встановити не вдалось. Боржник неодноразово виходив на зв`язок, однак повідомити своє місце знаходження відмовляється. Заборгованість по сплаті аліментів складає 25395,98 грн.

Дослідивши матеріали подання, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбаченостаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів законом покладено на державну виконавчу службу. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) закріплені уЗаконі України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 5 частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник зобов`язаний своєчасно з`являтися на вимогу виконавця.

Згідно ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження»у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Відповідно до ч. 1ст. 438 ЦПК Українирозшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Тобто, перш ніж звертатися до суду з поданням про оголошення розшуку боржника, державний виконавець самостійно вживає заходів щодо встановлення місця проживання (перебування) боржника.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім, зокрема, постанов про відкриття виконавчого провадження, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Аналіз вказаних положень дозволяє зробити висновок про можливість застосування розшуку до боржника лише в разі його належного повідомлення про початок примусового виконання, необхідність його явки до виконавчої служби та ухилення належним чином повідомленого боржника від такої явки.

Проте, жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували належне повідомлення боржника про початок примусового виконання судового рішення і те, що він ухиляється від його виконання, матеріали справи не містять.

Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність оголошення у розшук боржника.

Так, державний виконавець мотивуючи необхідність розшуку боржника посилається на те, що заходи щодо розшуку боржника державним виконавцем позитивних результатів не дали.

Однак, подання та доданих до нього документів не вбачається, що державним виконавцем вказані заходи вживалися.

Так, в матеріалах справи відсутні докази направлення боржникові за останнім місцем реєстрації проживання боржника, а саме: АДРЕСА_1 , постанов про відкриття виконавчого провадження та решти пов`язаних з ним документів. Повернення цих документів не врученими з підстав, зокрема, відсутності адресата за вказаною адресою.

Також суд не вбачає, що державним направлялися виклики боржнику та здійснювався вихід за відомою адресою його реєстрації.

Зроблені державним виконавцем запити щодо наявності у боржника відкритих рахунків та транспортних засобів не може вважатися заходами щодо розшуку боржника, оскільки наведені дії направлення на встановлення наявності грошових коштів та майна боржника, за рахунок яких можна виконати судове рішення.

При цьому державним виконавцем не зроблено запиту щодо наявності у боржника нерухомого майна, в тому числі такого, що може використовуватися ним як житло.

Державним виконавцем додано скріншоти з переписки з месенджера, однак, з даних скріншотів не можливо встановити ані співрозмовника, ані направлених йому документів.

Розшук боржника є суттєвим втручанням у приватне життя особи у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, і тому має бути легітимним, виправданим та пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), висловлену у п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України», за яким будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення ст. 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.

Враховуючи те, що державним виконавцем не вжито всіх заходів щодо виявлення місця проживання боржника, які обов`язково мають передувати оголошенню в розшук, беручи до уваги, що в обґрунтування подання не надано достатніх і достовірних доказів його належного повідомлення про початок примусового виконання судового рішення та ухилення від його виконання, а оголошення особи у розшук є підставою для заведення розшукової справи та вчинення дій, спрямованих на встановлення місця знаходження особи, в тому числі, вчинення запитів до державних органів та установ, опитування свідків, така дія є безпосереднім втручанням до прав особи, яку оголошено у розшук та має бути вжита виключно у випадку доведеності підстав для цього.

За відсутності таких доказів та підстав, втручання у права боржника не переслідуватиме легітимної мети, а тому в задоволенні подання належить відмовити.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відмова у задоволенні подання про оголошення у розшук боржника не перешкоджає повторному зверненню державного виконавця до суду з аналогічним поданням у випадку доведеності ним необхідності оголошення останнього у розшук.

На підставі викладеного, керуючись ст. 438 ЦПК України, ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження»,

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного виконавця Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калініч О.В. про оголошення розшуку боржника відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Притуляк С.А.