Справа № 674/1447/24
Провадження № 2/674/89/25
РІШЕННЯ

іменем України

05 травня 2025 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі: головуючий - суддя Сосна О.М., за участю секретаря судового засідання Філіпової У.О., представника позивача за первісним, відповідача за зустрічним позовами адвоката Алексєєвої М.А., відповідачки за первісним, позивача за зустрічним позовами ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину спільного сумісного майна подружжя, поділ спільного сумісного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Позов мотивований тим, що згідно з рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 23.07.2024 шлюб між сторонами розірваний. За час сумісного проживання, на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Бугерко Н.А., відповідачка купила житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 . У вказаному будинку сторони проживають та зареєстровані. За час сумісного проживання з відповідачкою був відремонтований будинок, всі поліпшення у будинку зроблено сумісно та на сумісні кошти. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування будинку не приватизована.

Після розірвання шлюбу у сторін склались погані відносини. ОСОБА_1 не визнає право позивача на частину сумісного майна та оскільки майно придбане в період шлюбу та за спільні кошти, воно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а тому позивач просить поділити вищезазначене нерухоме майно, шляхом визначення за ним 1/2 частини будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами.

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов. В обгрунтування зустрічного позову зазначає, що рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 23.07.2024шлюб між нею та ОСОБА_2 розірваний. Від шлюбу у них є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на її утриманні, має вказаний у позові стан здоров`я і розвитку. За час сумісного проживання сторонами за спільні кошти було придбано нерухоме майно, а саме житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Крім того, за час сумісного проживання у 2021 році сторонами за спільні кошти було придбано також рухоме майно - транспортний засіб Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 , 1995 року випуску, який зареєстрований на ОСОБА_2 та перебуває виключно у його користуванні, спільне користування автомобілем неможливе. У зв`язку із чим, просить поділити вищезазначене майно та визнати за ОСОБА_2 права власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за ОСОБА_1 визнати частку у спільному майні у розмірі 2/3, оскільки з нею проживає їх спільний син, який є дитиною з інвалідністю та перебуває на її утриманні, а також визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину транспортного засобу.

Ухвалою суду від 16.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 29.10.2024 зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та призначено підготовче судове засідання. 27.03.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача за первісним, відповідача за зустрічним позовами адвокат Алексєєва М.А. в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Вказала, що ОСОБА_2 визнає, що житловий будинок та автомобіль були придбані під час спільного проживання із ОСОБА_1 за їх спільні кошти та є їх спільною власністю. Водночас при поділі спільного майна подружжя мають бути враховані інтереси дитини, однак ОСОБА_1 не доведено, що розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 є недостатніми.

Відповідачка за первісним, позивачка за зустрічним позовами ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги зустрічного позову підтримала, просила задовольнити. Також вказала, що з усім згідна та підтвердила, що житловий будинок та транспортний засіб були придбані за час спільного проживання з ОСОБА_2 та за їх спільні кошти. Однак вважає, що має право на збільшену частку у вказаному майні з врахуванням перебування на її утриманні дитини.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, зазначає наступне.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 05.07.2016 зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 ).

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 23.07.2024 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого записані: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження виданим повторно серії НОМЕР_3 .

Згідно Договору купівлі-продажу від 20.06.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Бугерко Н.А., зареєстрованим в реєстрі за №1702, ОСОБА_1 купила у ОСОБА_6 житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90052336 від 20.06.2017 за ОСОБА_1 зареєстровано на праві власності домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на підставі вказаного вище договору.

На підставі судового наказу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 07.10.2024 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.09.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з медичним висновком №2 від 02.04.2010 поліклінічного відділення Любашівської ЦРЛ Одеської області в ОСОБА_3 діагностовано відповідну ваду.

Як вбачається із копій дублікатів чеків ОСОБА_1 24, 25.09.2024 сплачувала комунальні послуги 24.09.2024 за спожитий газ, транспортування газу та електроенергію адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 06.09.2024 оціночна вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 становить 91 306,63 грн.

Відповідно до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності. При цьому не мають значення підстави, на яких майно придбане: куплене, одержане в результаті обміну чи у вигляді винагороди за працю. Не має значення також і те, на чиє ім`я виданий правовстановлюючий документ на майно (постанови Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №318/1863/17, від 29.01.2021 у справі №161/14048/19).

На підставі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними..

Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з приписами ст.70 СК України та ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно з ч.4 ст.65 СК України до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У постанові Верховного Суду від 22.02.2021 у справі №756/2527/16-ц вказано, що виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 набутий ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за час їх шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та належить кожному з них у рівних частинах, тобто по 1/2 частині кожному, що повністю узгоджується з вимогами ч.2 ст.372 ЦК України та ч.1 ст.70 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи вищезазначене, оскільки нерухоме майно набуте подружжям під час шлюбу, доказів придбання майна за особисті кошти відповідачкою не надано, суд дійшов висновку, що спірний будинок садибного типу є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач має рівні з відповідачкою права на користування спільним майном, а тому підлягає поділу в рівних частинах.

Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Тому при здійсненні поділу майна сторін їх право спільної сумісної власності на це майно припиняється, а до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 переходить право власності на визначене їм судом майно. За таких обставин позовні вимоги первісного позову є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Щодо вимоги зустрічного позову про визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями, а розмір частки ОСОБА_1 підлягає збільшенню до 2/3 частини.

Суд не знаходить підстав для збільшення частки у майні ОСОБА_1 із таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Тобто, для застосування ч.3 ст.70 СК України необхідним є встановлення чи є достатніми чи недостатніми аліменти, які отримуються тим з подружжя, з ким залишились проживати діти для їх фізичного і духовного розвитку.

При цьому в п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» за №11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч.2, 3 ст.70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

У постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №344/5539/17 зазначено, що ст.70 СК України передбачено два випадки, коли суд має право відступити від принципу рівності часток подружжя у праві спільної власності: по-перше, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї; по-друге, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

За положеннями ч.2 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині, ОСОБА_1 зазначає, що з нею проживає син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є дитиною з інвалідністю віком до 16 років та знаходиться на її утриманні.

При цьому, сторонами визнається, що після розірвання шлюбу їх неповнолітній син проживає із матір`ю ОСОБА_1 .

Як зазначалось вище, на підставі судового наказу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 07.10.2024 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.09.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

З позовом про збільшення розміру аліментів ОСОБА_1 до суду не зверталась.

Однак доводи, на які посилається позивачка за зустрічним позовом як на підставу для відступу від принципу рівності часток подружжя, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки проживання з нею дитини саме по собі, не є підставою для збільшення частки одного з подружжя відповідно до вимог ч.3 ст.70 СК України (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.12.2019 у справі №297/2837/17).

Крім цього, ОСОБА_2 сплачує аліменти згідно з судовим наказом. Будь-яких доказів про існування у останнього заборгованості зі сплати аліментів або ухилення його від сплати аліментів ОСОБА_1 не надано.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами, що розмір аліментів, які надає ОСОБА_2 для сина є недостатнім для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування, а факт спільного проживання матері та сина не є самостійною та достатньою підставою для зміни частки майна, а тому позовні вимоги в цій частині зустрічного позову є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги зустрічного позову про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину транспортного засобу.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Верховним Судом України у постанові від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 зазначено, що за загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 визнав, що спірний автомобіль придбаний під час спільного проживання з ОСОБА_1 за час їх шлюбу та за їх спільні кошти.

За таких обставин суд вважає за необхідне визнати транспортний засіб Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_4 , 1995 року випуску об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про поділ спірного автомобіля, який є об`єктом права спільної сумісної власності, суд враховує, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у праві власності на спірний автомобіль є рівними по 1/2 частини за кожним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги зустрічного позову в частині поділу автомобіля підлягають задоволенню та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя слід визнати право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на транспортний засіб Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_4 , 1995 року випуску по 1/2 частині за кожним.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 354 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину спільного сумісного майна подружжя, поділ спільного сумісного майна задовольнити.

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності ОСОБА_2 на частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності ОСОБА_1 на частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності за ОСОБА_1 на частину транспортного засобу Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_4 , 1995 року випуску.

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності за ОСОБА_2 на частину транспортного засобу Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_4 , 1995 року випуску.

В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач за первісним, відповідач за зустрічним позовами: ОСОБА_2 (місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 );

Відповідач за первісним, позивач за зустрічним позовами: ОСОБА_1 (місце реєстрації - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Повне судове рішення складено 14 травня 2025 року.

Суддя О.М.Сосна