ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м.Суми

Справа №583/3968/24

Номер провадження 22-ц/816/731/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Орган опіки та піклування Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бурдоля Вадима В`ячеславовича

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 вересня 2024 року, у складі судді Яценко Н.Г., ухвалене у м. Охтирка, повне рішення складене 23 вересня 2024 року,

в с т а н о в и в :

02 серпня 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Бурдоля В.В., звернувся до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини - малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заяву мотивував тим, що у період 2010-2020 років ОСОБА_1 проживав з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка з 2020 року і по сьогоднішній день проживає разом з ОСОБА_1 , він повністю забезпечує доньку, самостійно виховує її, займається розвитком здібностей дитини. Мати дитини вихованням дочки не займається, оскільки не має фізичної та матеріальної можливості забезпечити дитину. 08 липня 2024 року між батьками дитини був укладений договір, за яким останні узгодили місце проживання дитини, умови та розмір її утримання матір`ю, а також умови здійснення права на особисте виховання спільної дитини. Вважає, що у зв`язку із самостійним вихованням дитини, він має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», для чого повинен надати до територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідне рішення суду, що і стало підставою звернення до суду з цією заявою.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 вересня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Бурдоля В.В., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким встановити факт самостійного виховання і утримання батьком малолітньої дитини.

Доводить, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку про відмову у задоволенні заяви, не врахувавши всі надані заявником докази. Вважає, що заявником у повній мірі доведено факт припинення взаємних прав та обов`язків між дитиною та матір`ю, зокрема, суду було надано Договір від 08 липня 2024 року за яким місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначено з батьком. Також матір`ю дитини ОСОБА_2 подана до суду письмова заява про відсутність у неї можливості матеріально утримувати дочку та самостійно виховувати її. Вказує, що суд ухвалив рішення спираючись на необґрунтовані плітки представника органу опіки та піклування про проживання дитини разом з матір`ю у м. Охтирка під час шкільних занять «офлайн» та міркування про штучний характер заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване. Вважає, що судом повно та об`єктивно досліджено реальний стан участі матері у вихованні дитини, оскільки вона продовжує брати участь у житті дочки, спілкується з нею, доглядає, забезпечує матеріально в межах наявних можливостей. Дитина зареєстрована із нею, батьківських прав вона не позбавлена, регулярно підтримує зв`язок з дочкою. Періодичне проживання дитини в селі, а не з матір`ю - вимушений крок через безпекову ситуацію, а не наслідок байдужості матері. Заявник неодноразово перешкоджав її спілкуванню з дитиною, намагаючись у такий спосіб створити ілюзію її «усуненості».

Щодо посилань заявника на укладений між батьками дитини Договір від 08 липня 2024 року, то у ньому не йдеться про повну відмову матері від права на виховання дитини, а тим більше про виключне право проживання з батьком, оскільки остаточне визначення місця проживання дитини належить до виключної компетенції суду з урахуванням інтересів дитини, а не лише волевиявлення батьків.

Зазначає, що така заява подана з метою отримати судове рішення для відстрочки від мобілізації, а не для захисту інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника - адвоката Бурдоля В.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 12 квітня 2024 року Охтирським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 11 зв.).

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , де також зареєстрована ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що вбачається з відповіді відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради від 18.07.2024 №15-13/2323 (а.с. 8 зв.).

ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відміткою в паспорті заявника серії НОМЕР_2 та витягом з реєстру територіальної громади від 07.06.2023 (а.с. 9 зв., 27-28).

Згідно з довідками Бакирівського старостинського округу Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 04 липня 2024 року №235 та від 17 липня 2024 року №271 ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в будинку свого батька за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ним проживають та зареєстровані: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_6 , донька - ОСОБА_3 . Сестра заявника - ОСОБА_7 зареєстрована за вказано адресою, але не проживає. Це також зазначено у акті обстеження житлово-побутових умов (а.с. 8, 26, 25 зв.).

Відповідно до наданої характеристики за підписами сусідів заявника, ОСОБА_1 безперервно проживає за адресою: АДРЕСА_2 зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2020 року, самостійно виховує та утримує доньку, має позитивну характеристику (а.с. 19).

У характеристиці учениці 4-В класу школи І-ІІІ ступенів №1 Охтирської міської ради Сумської області ОСОБА_3 , наданою адміністрацією цього навчального закладу, без посилання на дату, зазначено, що остання зарахована до закладу освіти 19 червня 2023 року, проживала з батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартирі по найму за адресою: АДРЕСА_3 . Зі слів батьків, відповідно до взаємної згоди, на даний час ОСОБА_8 проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9).

08 липня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір стосовно утримання, визначення місця проживання та визначення розміру участі матері у вихованні, а також умови здійснення права на особисте виховання спільної дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 24-25)

За даними довідки про доходи від 11 липня 2024 року №КНО-08.1.4.1/1154, ОСОБА_2 , яка з 11 листопада 2022 року працює головним кредитним фахівцем групи цільового кредитування (м. Охтирка) в АТ «Перший український міжнародний банк», за період з 01.01.2024 року до 30.06.2024 року отримала дохід в розмірі 81265,00 грн, розмір її доходу у місяць складає в середньому 11000,00 грн з урахуванням утриманих податків (а.с. 10).

Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що взаємні права матері до дитини не припинилися, а тому немає підстав стверджувати, що заявник самостійно виховує та утримує дитину.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами 1, 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт самостійного виховання та утримання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (ст. 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно із ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У ч. 4 ст. 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст. 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання та утримання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена ч.1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

У цій справі, наявний Договір між батьками про місце поживання дітей, визначення розміру участі матері у вихованні та умови здійснення нею права на особисте виховання дітей від 08 липня 2024 року, за умовами якого місцем проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено місце проживання батька ОСОБА_1 (а.с. 24)

Мати дитини не позбавлена батьківських прав, не встановлено обставин не виконання нею батьківських обов`язків.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 категорично заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1 , вказує, що з ним дочка проживає тільки періодично, вона також забезпечує дитину, спілкується з нею, ніколи не відмовлялася від її виховання.

Частиною 1 ст. 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У справі, яка переглядається, заявник просить установити факт самостійного виховання та утримання дитини батьком, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

Так, у ст. 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні та утриманні дитини та/або ухилення від участі у вихованні та утриманні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України).

Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факти, про встановлення яких просить заявник, не підлягають з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч. 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23).

Суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для задоволення заяви про встановлення юридичних фактів, оскільки заявник не довів, що мати дитини не здійснює прав та не виконує обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини, а вимога, викладена у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, є необґрунтованою.

Разом з тим суд першої інстанцій не звернув уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання та утримання дитини, то питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

Частиною 6 ст. 294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За встановлених у цій справі конкретних обставин, факт самостійного виховання та утримання дитини батьком не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 про встановлення факту, самостійного виховання та утримання дитини - залишенню без розгляду.

Зазначені обставини не позбавляють права ОСОБА_1 подати позовну заяву до суду на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.4 ч.1 ст. 374, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бурдоля Вадима В`ячеславовича задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 вересня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Орган опіки та піклування Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області, залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 29 травня 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина