Справа № 450/1675/20 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/1887/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

секретар судового засідання Марко О. Р.,

з участю представника позивача адвоката Іванова О. О., представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Левицького І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області, на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 травня 2023 року у справі за позовом автогаражного кооперативу «Сокільники» до ОСОБА_1 , Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання недійсними рішень Сокільницької сільської ради, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування записів про реєстрацію права власності на земельні ділянки, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

в червні 2020 року автогаражний кооператив «Сокільники» (далі АГК «Сокільники») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договорів купівлі - продажу від 22 травня 2020 року, зареєстрованих за номерами 1768, 1766 та просив скасувати записи №36584746 та 36584220 про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельні ділянки кадастрові номери :01:001:1047, :01:001:1076, а також витребувати із незаконного володіння ОСОБА_1 дані земельні ділянки, площею 0,04 га та 0,07 га.

В обґрунтування позову зазначав, що рішенням виконавчого комітету Радянської районної Ради народних депутатів м. Львова від 08 квітня 1986 року №180 створено гаражний кооператив металевих гаражів «Сокільники» добровільного товариства «Автолюбитель УРСР» і затверджено його статут. В пункту 5 вказаного вище рішення зазначено, що кооперативу виділена земельна ділянка в розмірах, встановлених рішенням виконкому Львівської обласної ради народних депутатів від 31 березня 1986 року. Відповідно до державних актів на право користування землею, зареєстрованих за № 268 від 1896 року та № 313 від 1987 року Радянській районній раді м. Львова «Автолюбитель УРСР» на території радгоспу «Львівський» Пустомитівського району УРСР надано в користування земельні ділянки площею 5, 0 га для будівництва гаражів та площею 2, 0 га для будівництва гаражів та під`їзної дороги до них. Земельна ділянка, що перебуває у користуванні АГК «Сокільники», включена в межі с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області. На підставі договорів купівлі-продажу від 22 травня 2020 року, які зареєстровано за № 1766 та № 1768, які посвідчені приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіром Р. В. згадані земельні ділянки, які знаходяться в користуванні АГК «Сокільники», було передано у приватну власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), а також для ведення особистого селянського господарства. Відповідач зареєстрував право власності на земельні ділянки. Спірні земельні ділянки знаходяться у межах земельної ділянки, яка є у користуванні АГК «Сокільники», первинно були передані у приватну власність первісному набувачу на підставі рішення Сокільницької сільської ради, поза волею законного користувача, оскільки передавалися у приватну власність первісному набувачу без згоди АГК «Сокільники». Сокільницькій сільські раді було достеменно відомо, що такі земельні ділянки перебувають в користуванні АГК «Сокільники», оскільки вони надали нотаріально засвідчені копії державних актів № 059706 та №041302 (зареєстрованих за № 268 та № 313) на право користування земельними ділянками, площею 5, 0 га та 2,0 га. Рішення Сокільницької сільської ради «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою» приймалися без погодження землекористувача на вилучення земельної ділянки.

У вересні 2020 року від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, у якій останній просив визнати недійсним рішення Сокільницької сільської ради № 827 від 19 листопада 2019 року в частині передачі у власність земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:1047) ОСОБА_2 та скасувати актовий запис № 36393627 про реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку; визнати недійсним рішення Сокільницької сільської ради № 914 від 22 квітня 2020 року в частині передачі у власність земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:1076) ОСОБА_2 та скасувати актовий запис №36464760 про реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку; визнати недійсними договори купівлі - продажу від 22 травня 2020 року, зареєстровані за номерами 1768, 1766 та скасувати записи № 36584746 та 36584220 про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельні ділянки кадастрові номери :01:001:1047, :01:001:1076; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки, кадастровий номер :01:001:1047 площею 0, 04 та кадастровий номер :01:001:1076 площею 0, 07 га.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 травня 2023 року позовні вимоги автогаражного кооперативу «Сокільники» задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Сокільницької сільської ради № 827 від 19 листопада 2019 року в частині передачі у власність земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:1047) громадянину ОСОБА_2 .

Визнано недійсним рішення Сокільницької сільської ради № 914 від 22 квітня 2020 року в частині передачі у власність земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:1076) громадянину ОСОБА_2 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 22 травня 2020 року земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1047 зареєстрований за номером 1768.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 22 травня 2020 року земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1076, зареєстрований за номером 1766.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь автогаражного кооперативу «Сокільники» 8 255, 00 грн судових витрат.

Стягнуто з Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області на користь автогаражного кооперативу «Сокільники» 8 255, 00 грн судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь автогаражного кооперативу «Сокільники» 8 255, 00 грн судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням, Сокільницька сільська рада Львівського району Львівської області оскаржила таке в апеляційному порядку, подавши в липні 2023 року апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуваним судовим рішенням суд необґрунтовано втрутився та порушив право власності територіальної громади с. Сокільники, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . Крім того, судове рішення не відповідає правовим позиціям, викладених у постановах Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами. Так, на думку заявника, оскаржуваним рішенням суд фактично оформив право постійного користування позивача на земельну ділянку всупереч процедурі, передбаченій законодавством і тим самим, порушив і позбавив право Територіальної громади Сокільницької сільської ради на 7 га комунальної землі. У даній справі позивач стверджує, що є користувачем земельної ділянки в с. Сокільники площею 5 га та 2 га. Однак, це не відповідає дійсності і суперечить матеріалам справи. У спосіб, встановлений законом, позивач не може і не має правових підстав сформувати та оформити право постійного користування на таку земельну ділянку, оскільки, такого права не має, адже право постійного користування належало іншій юридичній особі, яка вказана в державному акті постійного землекористування - Радянська районна рада «Автолюбитель УРСР», котра втратила таке право постійного землекористування у 1990 році з припиненням своєї діяльності. Звертає увагу й на те, що земельна ділянка на яку, як стверджує позивач, має право користування, мала бути за заявою користувача (позивача) внесена до державного реєстру і мала пройти державну реєстрацію на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Цього позивач не зробив, а отже не окреслив межі та координати земельної ділянки, якою, як він вважає, користується і не оформив її кадастрового номеру. Заявник вважає, що позивач мав провести державну реєстрацію свого речового права, тобто, права користування земельною ділянкою, чого зроблено не було. Вважає, що останній передчасно пред`явив позов до суду, не пройшов процедури оформлення свого права користування землею. В судовому порядку не можуть бути захищені права позивача на земельну ділянку, яких позивач не має, які він не довів і на земельну ділянку, яка не визначена. В поданій апеляційній скарзі заявник зазначає, що висновок експерта № 030/20 за результатами проведення земельно-технічної експертизи по заяві адвоката Іванова О. О. від 02 листопада 2020 року є недопустимим доказом у справі, оскільки ґрунтується на підставі матеріалів сторони позивача, тобто, зацікавленої сторони у справі. Недопустимим доказом у справі, на думку заявника, є також і висновок судового експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 485/21 від 19 листопада 2021 року, оскільки такий одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Крім того, у даній справі позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог. Разом з тим, сільська рада такої заяви не отримувала, ухвали про прийняття до розгляду уточної позовної заяви місцевий суд не виносив, а тому, суд помилково розглянув уточнені позовні вимоги позивача. Автогаражний кооператив «Сокільники» має довести і представити докази того, що йому було надано в користування земельну ділянку, яка була для цього відведена і що така земельна ділянка була вилучена у Радянської районної ради Автолюбитель УРСР, якій вона була надана в користування.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволені позову.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що Рішенням виконавчого комітету Радянської районної Ради народних депутатів м. Львова від 08 квітня 1986 року № 180, створено «Гаражний кооператив металевих гаражів «Сокільники» добровільного товариства «Автолюбитель УРСР Радянського району м.Львова», та затверджено його Статут. Пунктом 5 даного рішення визначено, що гаражному кооперативу металевих гаражів «Сокільники» виділена земельна ділянка в розмірах, встановлених рішенням виконкому Львівської обласної ради народних депутатів від 31 березня 1986 року № 160, пункт 32.

Як вбачається з рішення виконавчого комітету Львівської обласної Ради народних депутатів від 31 березня 1986 року № 160 і додатку № 1 до нього, товариству «Автолюбитель УРСР» Радянського району м. Львова надано на території радгоспу «Львівський» у постійне користування 5, 0 га землі під будівництво гаражів.

Рішенням виконавчого комітету Радянської районної Ради народних депутатів м. Львові від 13 листопада 1990 року № 671, Гаражному кооперативу металевих гаражів «Сокільники» добровільного товариства «Автолюбитель УРСР» для будівництва гаражів та під`їзної дороги до них виділено додатково земельну ділянку в розмірах, встановлених рішенням виконкому Львівської обласної Ради народних депутатів від 30 вересня 1987 року № 404 пункт 12.

Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної Ради народних депутатів від 30 вересня 1987 року № 404 і додатком до нього, товариству «Автолюбитель УРСР» Радянського району м. Львова надано на території радгоспу «Львівський» у постійне користування 2, 2 га землі під будівництво кооперативних гаражів та під`їзної дороги до них.

Факт передачі товариству «Автолюбитель УРСР Радянського району м.Львова» в користування даних земельних ділянок підтверджується також актом вибору земельної ділянки під розміщення від 22 червня 1984 року; актами приймання проектної продукції від 19 травня 1986 року та від 30 листопада 1987 року.

Як вбачається з державного акту на право користування землею серії Б № 059706, виданого у 1986 році, Радянській районній раді м. Львова «Автолюбитель УРСР» на території радгоспу «Львівський» Пустомитівського району в районі с. Сокільники передано у безстрокове і безоплатне користування земельну ділянку площею 5, 0 га в межах згідно з планом землекористування, для будівництва гаражів. Даний акт виданий виконкомом Пустомитівської районної ради народних депутатів, на такому підписи посадових осіб засвідчені печаткою, акт зареєстрований за № 268, в акті наявні план землекористування ділянки та опис меж.

Рішенням Пустомитівської районної ради народних депутатів № 481 від 15 жовтня 1987 року «Про видачу державного акта на право користування землею Радянській районній раді «Автомотолюбитель УРСР» затверджено встановлені межі і розміри землекористування та прийнято рішення видати Радянській районній раді «Автолюбитель УРСР» м. Львова під будівництво кооперативних гаражів і під`їзду до них на території радгоспу «Львівський» державний акт на земельну ділянку площею 2, 0 га.

Згідно державного акту на право користування землею серії В № 041302, виданого у 1987 році, Радянській районній раді «Автолюбитель УРСР» м.Львова передано у безстрокове і безоплатне користування земельну ділянку площею 2, 0 га для будівництва металевих гаражів і під`їзної дороги до них, яка знаходиться на території радгоспу «Львівський» Пустомитівського району. Даний акт виданий виконкомом Пустомитівської районної ради народних депутатів, на такому підписи посадових осіб засвідчені печаткою, акт зареєстрований за № 313, в акті наявні план земельної ділянки та опис меж.

Позивачем також надано «Схему розширення автогаражного кооперативу «Сокільники» на землях Пустомитівського району», в якій зафіксовано здійснене погодження вибору спірної земельної ділянки. Зокрема, на схемі позначено місце знаходження земельної ділянки як: «кооп.гаражів 6.0», визначено межі даної земельної ділянки та вказана під`їзна дорога. Дана Схема погоджена також і головою Сокільницької селищної ради народних депутатів.

На долученому плані земельної ділянки визначені площа, межі та наявні геодезичні відмітки.

Рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 827 від 19 листопада 2019 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в с. Сокільники», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розроблений ПП «Укрземпроект» та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 0400 га кадастровий номер :01:001:1047 для будівництва та обслуговування житлвого будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_2 .

Рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 914 від 22 квітня 2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в с. Сокільники», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розроблений ФОП ОСОБА_5 та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 0700 га кадастровий номер :01:001:1076 для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 .

Згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 01 листопада 2019 року, наданого голові АГК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », Управлінням з контролю за використанням та охороною земель на підставі наказу № 158 від 13 березня 2019 року проведено захід державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства та встановлено, що листом Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 22 березня 2017 року № 348 повідомлено, що земельна ділянка, яка перебуває в користуванні АГК «Сокільники», відповідно до проекту землеустрою щодо зміни меж с. Сокільники, затвердженого рішенням Пустомитівської районної ради № 81 від 22 квітня 2016 року, була включена в межі с. Сокільники. Рішенням Сокільницької сільської ради від 24 січня 2017 року № 239 «Про надання дозволу на розробку детального плану території с. Сокільники» надано дозвіл на розробку детального плану території розташування індивідуальної житлової забудови в АДРЕСА_1 . Згаданим детальним планом території передбачено 5 земельних ділянок, що пропонуються для передачі у приватну власність для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд. Згідно наявної інформації Національної кадастрової системи (НКС) станом на сьогоднішній день сформовано 5 земельних ділянок, серед яких значиться і земельна ділянка, площею 0, 04 га кадастровий номер якої :01:001:1047.

У повідомленні Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 15 травня 2020 року, адресованому голові АГК «Сокільники», Управлінням з контролю за використанням та охороною земель на підставі наказу № 158 від 13 березня 2019 року проведено захід державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства та встановлено, що земельна ділянка загальною площею 7, 0 га, яка перебуває в користуванні АГК «Сокільники», відповідно до проекту землеустрою щодо зміни меж с.Сокільники, затвердженого рішенням Пустомитівської районної ради № 81 від 22 квітня 2016 року, була включена в межі с. Сокільники.

Рішенням Сокільницької сільської ради № 239 від 21 грудня 2017 року затверджено детальний план території індивідуальної житлової забудови по АДРЕСА_1 , та станом на травень 2020 року сформовано 7 земельних ділянок, в тому числі земельні ділянки: площею 0,0400 га, кадастровий номер :01:001:1047 для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд (присадибна ділянка). На підставі рішення від 13 травня 2019 року № 716 Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ліцензованою землевпорядною організацією ПП «Укрземпроект». Дата реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі від 29 жовтня 2019 року; площею 0, 0400 га, кадастровий номер :01:001:1047 для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд (присадибна ділянка). На підставі рішення від 13 травня 2019 року № 716 Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ліцензованою землевпорядною організацією ПП «Укрземпроект». Дата реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі від 29.10.2019; площею 0, 0700 га, кадастровий номер :01:001:1076 для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд (присадибна ділянка). На підставі рішення від 11 червня 2019 року № 739 Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ліцензованою землевпорядною організацією ПП ФОП ОСОБА_5 . Дата реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі від 13.03.2020.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 22 травня 2020 року, ОСОБА_2 продав та передав у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0, 04 га кадастровий номер :01:001:1047. Вказана земельна ділянка належить продавцю на праві приватної власності, яке зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.04.2020 державним реєстратором Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живком М. О. на підставі витягу з рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 827 від 19 листопада 2019 року. Договір було нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 1768, внесено дані до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 36584746.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 22 травня 2020 року, ОСОБА_2 продав та передав у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0, 07 га кадастровий номер :01:001:1076. Вказана земельна ділянка належить продавцю на праві приватної власності, яке зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.05.2020 державним реєстратором Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Павлишиним Н.-П. А. на підставі витягу з рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 914 від 22 квітня 2020 року. Договір було нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 1766, внесено дані до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 36584220.

Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 485/21 від 19 листопада 2021 року земельні ділянки з кадастровим номером :01:001:1047 та :01:001:1076, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 накладаються на земельну ділянку, яка вказана в Державному акті на право користування землею № 059708, зареєстрований за № 268 від 1986 року.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором (пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30травня 2018 року в справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)).

Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 (пункт 68)).

Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункт 40)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15, від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.).

Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що обрання позивачем неналежного (неефективного) способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови від 29 вересня 2020 року в справі № 378/596/16 (пункт 77), від 19 січня 2021 року в справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (пункт 52), від 06 квітня 2021 року в справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року в справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02 листопада 2021 року в справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16 (пункт 155), від 25 січня 2022 року в справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 15 вересня 2022 року в справі № 910/12525/20 (пункт 148)).

Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387-388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов).

Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц (пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо така особа не набула права власності. Водночас, ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі №359/3373/16-ц (пункти 65-67)).

Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункти 70-71)).

Заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, за жодних умов, не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема, неправомірного) земельною ділянкою.

З урахуванням наведеного визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном.

Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника-позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 07 листопада 2018 року в справах №488/5027/14-ц (пункт 95) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року в справі №19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року в справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року в справі № 344/16879/15-ц, від 06 липня 2022 року в справі № 914/2618/16 (пункт 37)).

Велика палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року в справі № 446/478/19 зазначила, що усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 483/448/20 (пункт 9.67); від 05 липня 2023 року в справі № 912/2797/21 (пункт 8.13); від 12 вересня 2023 року в справі № 910/8413/21 (пункт 180); від 11 червня 2024 року в справі № 925/1133/18 (пункт 143)).

Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2019 року в справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року в справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року в справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01 лютого 2020 року в справі №922/614/19 (пункт 52), від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 08 серпня 2023 року в справі № 910/5880/21 (пункт 53)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони». Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 12 вересня 2023 року в справі № 910/8413/21 (пункт 181)).

Отже, у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано частину земельної ділянки, яка накладається на його земельну ділянку. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення.

У своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.

Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.

Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05 грудня 2018 року в справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 року в справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22 січня 2020 року в справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11 лютого 2020 року в справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30 червня 2020 року в справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23 листопада 2021 року в справі №359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168)).

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження №14-93цс20)).

Велика палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року в справі № 446/478/19 також вказала, що у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопад 2018 року в справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року в справі №911/3681/17 (пункт 38), від 22 січня 2020 року в справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22 червня 2021 року в справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 148).

Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).

У справі, що переглядається, позивач, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив визнати недійсними рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок, скасувати актові записи про реєстрацію права власності на такі земельні ділянки, та одночасно визнати недійсними договори купівлі - продажу даних земельних ділянок, скасувати записи про реєстрацію права власності на земельні ділянки, вчинені на підставі цих договорів, а також витребувати із незаконного володіння останнього власника спірні земельні ділянки.

При цьому, суд першої інстанції не врахував, що за обставинами цієї справи вимоги позивача про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок та визнання недійсними договорів купівлі - продажу, не є ефективним способом захисту порушених прав, і не приведуть до їх поновлення.

Наведене є самостійною підставою для відмови в їх задоволенні.

Належним способом захисту є вимоги про витребування спірних земельних ділянок, проте в задоволенні таких вимог судом першої інстанції відмовлено, а рішення суду в цій частині в апеляційному порядку учасниками справи не оскаржується.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого учасник справи самостійно вирішує чи оскаржувати рішення суду першої інстанції в апеляційному (касаційному) порядку та в яких межах (постанова Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №757/42885/19-ц (провадження № 61-9060св22), постанова Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 465/6549/16-ц (провадження № 61-11927св23)).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Перегляд судових рішень (як рішень, постанов та ухвал) в апеляційному та касаційному порядках унормовано спеціальними статтями ЦПК України. Доступ до апеляційного та у передбачених законом випадках до касаційного переглядів є одним з принципів цивільного процесу і передбачений у пункті 8 частини третьої статті 2 та статті 17 ЦПК України. За результатами апеляційного та касаційного переглядів відповідно суд має право як на певні висновки щодо розгляду справи по суті (статті 374, 409 ЦПК України), так і певні процесуальні висновки, які унеможливлюють подальший апеляційний чи касаційний розгляд (статті 362 та 396 ЦПК України) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦПК України).

Зі змісту оскаржено рішення убачається, що в мотивувальній частині такого зазначено, що в частині позову щодо скасування записів про державну реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки, а також в задоволенні позовних вимог в частині витребування спірних земельних ділянок з незаконного володіння ОСОБА_1 , слід відмовити. В резолютивній частині рішення вказано, що позовні вимоги слід задовольнити частково, проте не зазначено щодо яких позовних вимог відмолено в їх задоволенні. Вказаний недолік може бути усунутий судом першої інстанції за заявою зацікавленого учасника справи у спосіб ухвалення додаткового рішення, а не під час апеляційного розгляду, ініційованого одним із відповідачів. При цьому, колегія суддів враховує, що цим відповідачем рішення суду в частині позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, в апеляційному порядку не оскаржується, що підтверджується змістом поданої апеляційної скарги. А відтак, рішення в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі частиною четвертою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак наявні підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення в оскарженій частині з прийняттям в цій частині нового про відмову в задоволені позовних вимог.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням висновку щодо суті та підстав часткового задоволення апеляційної скарги, з позивача на користь особи, яка подала апеляційну скаргу необхідно стягнути 12 612 грн 00 коп. судового, сплаченого за її подання.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 травня 2023 року в частині вирішення позовних вимог автогаражного кооперативу «Сокільники» про:

визнання недійсним рішення Сокільницької сільської ради № 827 від 19 листопада 2019 року в частині передачі у власність земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:1047) громадянину ОСОБА_2 ;

визнання недійсним рішення Сокільницької сільської ради № 914 від 22 квітня 2020 року в частині передачі у власність земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:1076) громадянину ОСОБА_2 ;

визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22 травня 2020 року земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1047 зареєстрованого за номером 1768;

визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22 травня 2020 року земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1076, зареєстрованого за номером 1766,

а також розподілу судових витрат, скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в їх задоволенні.

Стягнути з автогаражного кооперативу «Сокільники» на користь Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області 12 612 грн 00 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич