Провадження № 2/369/4434/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Скрипник О.Г.

при секретарі Гребенюк Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергеєв Олександр Олександрович, Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та зняття арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Довгун І.В., звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергеєв Олександр Олександрович, Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та зняття арешту.

У обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 22.01.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 11 для задоволення вимог ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК».

На підставі виконавчого напису у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало на виконанні виконавче провадження № 21705437, в якому позивач мав статус боржника. В межах виконавчого провадження № 21705437 було винесено постанову від 04.04.2016 року про повернення виконавчого документу стягувачу. Документи виконавчого провадження № 21705437 не збереглися у зв`язку зі знищенням за перебігом терміну зберігання.

Згідно ухвали Києво-Святошинського суду Київської області від 22.02.2022 року в справі № 2-849/11 провадження № 6/369/108/22 про заміну сторони, стягувачем у виконавчому провадженні № 21705437 став відповідач ОСОБА_2 . Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що після повернення стягувачу виконавчого документу у виконавчому провадженні № 21705437, ним було погашено у повному обсязі заборгованість вже новому стягувачу (відповідачу), то наявні підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва О.О. від 22.01.2010 за № 11.

Також позивач зазначає, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно наявна інформація про реєстрацію обтяження на підставі постанови державного виконавця в межах виконавчого провадження № 21705437 у вигляді арешту нерухомого майна. Наявність арешту, накладеного в межах виконавчого провадження № 21705437 на все майно боржника за умови повного фактичного виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем, порушує передбачене статтею 41 Конституції України право позивача на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

При зверненні 14.10.2024 позивачем до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою про зняття арешту в виконавчому провадженні № 21705437, йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю передбачених частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для зняття арешту з майна боржника.

З огляду на вказані обставини, позивач просить суд визнати виконавчий напис № 11 від 22.01.2010 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О., таким, що не підлягає виконанню та зняти арешт, накладений на майно позивача в межах виконавчого провадження № 21705437.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.01.2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, свої інтереси уповноважив представляти адвоката Мартиненко С.В.

Представник позивача - адвокат Мартиненко С.В. в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі відповідача, проти позовних вимог не заперечував.

Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергеєв Олександр Олександрович та Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, у зв`язку з чим, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про наступне.

25.07.2008 року між ПАТ «КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та позивачем було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 451-005/08Ф.

22.01.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. видано виконавчий напис № 11, яким звернено стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості в сумі 7806641,25 грн. за договором про відкриття кредитної лінії № 451-005/08Ф.

04.10.2010 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі виконавчого напису нотаріуса було відкрито виконавче провадження №21705437.

У рамках виконавчого провадження було винесено постанову № 21705437 від 04.10.2010 року, якою було накладено арешт на нерухоме майно позивача, а саме: невизначене майно, все майно.

04.04.2016 року державним виконавцем у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяв на день прийняття рішення) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

26.05.2017 року між ПАТ «КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ТОВ «ФК «АВІСТАР» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за договором про відкриття кредитної лінії № 451-005/08Ф від 25.07.2008 року.

13.03.2018 року між ТОВ «ФК «АВІСТАР» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТАЙМ» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за договором про відкриття кредитної лінії № 451-005/08Ф від 25.07.2008 року.

11.05.2018 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТАЙМ» та відповідачем, ОСОБА_2 (новий кредитор), був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за договором про відкриття кредитної лінії № 451-005/08Ф від 25.07.2008 року.

Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Відповідно до статті 90 Закону України «Про нотаріат» стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі написи нотаріусів відносяться до виконавчих документів, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. При цьому стаття 599 ЦК України визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Верховний Суд у постанові від 31.10.2024 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-10371 ав 24) дійшов висновку, що підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: процесуально-правові та матеріально-правові. До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав. У зазначеній категорії справ саме на суд на підставі наданих сторонами доказів покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження. Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22, та інших.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач зазначив, що ним була погашена заборгованістю, що підлягала стягненню за договором про відкриття кредитної лінії № 451-005/08Ф від 25.07.2008 року та договору купівлі-продажу від 11.05.2018 року новому кредитору, що підтверджується заявою ОСОБА_2 від 14.10.2024 року.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1, 3, 4 ст. 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Отже, аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлена позивачем вимога про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва Олександра Олександровича, вчинений 22 січня 2010 року за № 11, таким, що не підлягає виконанню, обґрунтована, тому підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про зняття арешту.

Матеріалами справи підтверджується, що 04.04.2016 року державним виконавцем у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяв на день прийняття рішення) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Відповідна підстава для повернення виконавчого документу стягувачу відповідає п. 4 ч. 1 ст. 37 діючого Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а також визначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи, що судом встановлено, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва Олександра Олександровича, вчинений 22 січня 2010 року за № 11, є таким, що не підлягає виконанню, тому арешт накладений у виконавчому провадженні № 21705437 на майно позивача підлягає зняттю.

При поданні позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією ID: 2837-2394-0348-3121 від 24.01.2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений позивачем у сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 509, 512, 598, 599 ЦК України, ст.ст. 34, 87, 90 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 3, 37, 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 6-13, 76-78, 81-83, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 279, 354, 432 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергеєв Олександр Олександрович, Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та зняття арешту - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 11 від 22.01.2010 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О., яким звернено стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості в сумі 7 806 641,25 грн.

Зняти з нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) арешт, зареєстрований реєстратором Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 25.06.2011, реєстраційний номер обтяження 11328208, на підставі 21705437 від 04.10.2010 ППВР ВДВС ГУЮ у Київській області..

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Оксана СКРИПНИК