ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4967/25 Справа № 206/125/25 Суддя у 1-й інстанції - Плінська А. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Макарова М.О., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання ,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Позов мотивований тим, що відповідач ОСОБА_1 до повноліття сина ОСОБА_3 сплачував аліменти на його утримання згідно рішення суду. По досягненню повноліття їх син продовжує навчання в технічному університеті м. Кошиця, на факультеті електротехніки та інформатики, на денному відділенні. Тривалість навчання в цьому університеті 3 роки, тобто до серпня 2027 року. На час подання позовної заяви до суду, вони як батьки, не досягли домовленості щодо способу виконання батьком його обов`язку утримувати сина, який продовжує навчання. Їх син перебуває на її утриманні, самостійного заробітку не має та потребує додаткової матеріальної допомоги. Щомісяця вона переказує на його картку грошові кошти в розмірі 10 000 грн. на щоденні витрати, такі як їжа, проїзд, інтернет. Відповідач є працездатною особою. Інших дітей або непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, тому має можливість надавати повнолітньому сину матеріальну допомогу на період його навчання.

У зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 7 000,00 грн., щомісячно, на час навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним 23-ох річного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно в розмірі 5 000 грн. на період навчання, починаючи з 16 січня 2025 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення останнім 23 років.

Зазначено, що стягнення аліментів припиняється в разі припинення ОСОБА_3 навчання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір стягнутих аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 2 2000 грн. щомісячно на період навчання, починаючи з 16 січня 2025 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення останнім 23 років.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У відзиві позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з п. 1 ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява N 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "Varela Assalino contre le Portugal", заява N 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом позивач повідомлений належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч.1,4 ст. 357 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є батьками повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 зареєстрований разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 навчається на 1 курсі бакалаврату денної форми навчання на факультеті електротехніки та інформатики Технічного університету у Кошицях (Словаччина) за програмою навчання: інформатика, стандартна тривалість навчання 3 роки. Початок навчання з 01.09.2024 року.

За послуги з навчання ОСОБА_3 за договором №99 від 19.06 2023 року ОСОБА_2 було сплачено 1500 євро, що на момент підписання договору складало 63 739,00 грн. за курсом НБУ.

За послуги з навчання ОСОБА_3 за договором №96 від 20.03 2024 року ОСОБА_2 було сплачено 1750 євро, що на момент підписання договору складало 75 629,00 грн. за курсом НБУ.

ОСОБА_3 , як студент ТУК факультету ФЕІ поселений в студентський гуртожиток у 2024/2025 році, Урбанкова 2, Кошиці з 27 вересня 2024 року. Оплата за проживання 75 євро/міс. Наразі він заплатив 750 євро за проживання, 10 місяців вересень-червень.

Як встановлено матеріалами справи ОСОБА_2 працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Руш» на посаді провідного фахівця з організації тендеру та отримує в середньому заробітну плату на місяць близько 15 000,00 грн., що підтверджується довідкою від 07 січня 2025 року.

Відповідач ОСОБА_1 , також працевлаштований та його офіційний дохід за 2024 рік становив 97 436,53 грн., що складає в середньому 8 000,00 грн. на місяць.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201 СК України).

Відповідно до ч. 1ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За змістом ч. 3ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчання, а також той з батьків, з яким вони проживають.

Згідност. 200 СК Українисуд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених уст. 182 цього Кодексу.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними віку двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 навчається на 1 курсі бакалаврату денної форми навчання на факультеті електротехніки та інформатики Технічного університету у Кошицях (Словаччина) за програмою навчання: інформатика, стандартна тривалість навчання 3 роки. Початок навчання з 01.09.2024 року. Навчання на безоплатній формі.

ОСОБА_3 , як студент ТУК факультету ФЕІ поселений в студентський гуртожиток у 2024/2025 році, Урбанкова 2, Кошиці з 27 вересня 2024 року. Оплата за проживання 75 євро/міс. Матеріалами справи підтверджено сплату суми у 750 євро за проживання, на строк 10 місяців за період 2024-2025 - вересень-червень.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_3 , який продовжує навчання, крім витрат повязаних з навчання за кордоном, має також потребу в оплаті за проживання, потребу у придбанні одягу, засобів гігієни та харчування, тощо, у зв`язку з чим безумовно потребує матеріальної допомоги.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджено понесення витрат на навчання, а також те, що відповідач є працездатною особою, враховуючи розмір отримуваної ним заробітної плати, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення аліментів на повнолітнього сина у розмірі 5000 грн.

Проте, колегія суддів не в повній мірі погоджується із даними висновками суду першої інстанції, оскільки згідно норм Сімейного Кодексу України обов`язок утримання, в тому числі, повнолітніх дітей, покладається на обох батьків та при умові, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу.

Суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не врахував матеріальне становище відповідача, оскільки, згідно матеріалів справи (а.с.34-36) розмір заробітної плати складає в середньому 8 000,00 грн.

Визначений судом розмір аліментів у сумі 5 000 грн. на утримання сина у співвідношенні до розміру заробітної плати відповідача перевищує понад 50% його доходу.

Відповідно до ст. 128 КЗпП, ст. 26 Закону України «Про оплату праці» та ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір відрахувань не може перевищувати 50%, а в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей - 70% заробітної плати, яка належить до виплати працівникові.

Судом першої інстанції не були враховані вищезазначені норми матеріального права, а саме те, що загальний розмір відрахувань із заробітної плати відповідача в разі стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, не може перевищувати 50%.

Колегія суддів, перевіривши викладені в апеляційній скарзі доводи, дійшла висновку, що вони знаходять своє часткове підтвердження в матеріалах справи, а суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів, наведених вище обставин не взяв до уваги.

Проте, під час розгляду справи і позивачем не було доведено, що позивач має ще інші джерела доходу та має змогу платити аліменти саме у розмірі 7 000 грн.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням належних та достовірних доказів, наданих сторонами, враховуючи принципи справедливості і розумності, та часткового визнання позову відповідачем, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зменшення розміру аліментів, стягнутих із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 5 000 грн. до 3 000 грн. щомісячно на період навчання, починаючи з 16 січня 2025 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення останнім 23 років.

Такий розмір аліментів колегія суддів вважає обґрунтованим і достатнім, а також таким, що суттєво не вплине на майновий стан відповідача.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Отже, колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та змінення рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року, зменшивши розмір аліментів, стягнутих із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 5 000 грн. до 3 000 грн. щомісячно на період навчання, починаючи з 16 січня 2025 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення останнім 23 років.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року змінити, зменшивши розмір аліментів, стягнутих із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 5 000 грн. до 3 000 грн. щомісячно на період навчання, починаючи з 16 січня 2025 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення останнім 23 років.

Витрати по справі віднести за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 травня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.О. Макаров

І.А. Єлізаренко