Справа № 523/1031/25
Провадження №2/523/1928/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"15" травня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря Березніченко В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 15 в м. Одесі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

АТ «ПУМБ» через систему «Електронний суд» звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 169 758,89рн.

Позов мотивований тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 901 від 08.04.2021р., за умовами якого відповідач отримала кредитні грошові кошти в розмірі 70 000,00грн.

Також за кредитним договором №301 від 01.07.2021р. відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 76 707,00грн.

Однак, умови договорів відповідач виконувала неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором № 901 від 08.04.2021р., складає 80 256,63грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 49 589,76грн., заборгованість за відсотками в розмірі 14,67грн., заборгованість за комісією в розмірі 30652,20грн.

За кредитним договором №301 від 01.07.2021р., складає 89502,26грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 48 868,22грн., заборгованість за відсотками в розмірі 16,3грн., заборгованість за комісією в розмірі 40 617,74грн.

Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді від 04.04.2025року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. В матеріалах справи неявна заява про підтримання позовних вимог та розгляду справи за відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи направлялась судова повістка належним чином за місцем реєстрації відповідача. Згідно поштового повідомлення відповідач відсутня за вказаною адресою, що вказує на її повідомлення про час та місце розгляду справи належним чином (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК).

За письмовою згодою представника позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Дослідивши матеріли справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, дійшов до такого висновку.

Так, матеріалами справи встановлено, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №301 від 01.07.2021р., за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредитні грошові кошти в розмірі 76 707,0грн., строком користування на 24 місяці, зі сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%, з процентною ставкою 0,01% річних з цільовим призначенням на загальні споживчі цілі, разової сплати комісії Банку.

Також, між 08.04.2021р. АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 901, за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредитні грошові кошти в розмірі 70 000,0грн., строком користування на 24 місяці, зі сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%, з процентною ставкою 0,01% річних з цільовим призначенням на загальні споживчі цілі, разової сплати комісії Банку. Договір був укладений шляхом підписання ОСОБА_1 заяви № 901 від 08.04.2021р. на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Вважаючи, що з боку відповідача умови кредитного договору №301 від 01.07.2021р. не виконуються належним чином, Банк за договором кредитування розрахував заборгованість відповідачу, яка склала 89502,26грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 48868,22грн., заборгованість за відсотками в розмірі 16,30грн., заборгованість за комісією в розмірі 40617,74грн.

За кредитним договором № 901 від 08.04.2021р., позивачем нарахована заборгованість, яка складає 80 256,63грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 49 589,76грн., заборгованість за відсотками в розмірі 14,67грн., заборгованість за комісією в розмірі 30652,20грн.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

З огляду на викладене, враховуючи встановлення судом доведеності факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за кредитними договорами, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості:

за кредитним договором №301 від 01.07.2021р. - заборгованість за тілом кредиту в розмірі 48868,22грн., заборгованість за відсотками в розмірі 16,30грн.;

за кредитним договором № 901 від 08.04.2021р., - заборгованість за тілом кредиту в розмірі 49 589,76грн., заборгованість за відсотками в розмірі 14,67грн.

Водночас, вирішуючи питання щодо законності нарахування комісії суд вважає, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12цьогоЗакону.

Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду має бути врахований під час розгляду даної справи.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19).

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) знов наголосила, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З врахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст кредитних договорів, укладених між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про те, що відповідачу встановлено щомісячну комісію за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договорів не передбачено, пункт кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно у розмірі 1,99% не має під собою будь-якого законного підґрунтя оскільки визнає лише процентну ставку без визначення конкретних додаткових та супутніх послуг Банка, за які відповідач має сплачувати комісію, відтак такі пункти договорів є нікчемними в силу частини 1,2 статті11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зважаючи на викладене частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме нарахована плата за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором №301 від 01.07.2021р. в розмірі 40617,74грн. та за кредитним договором № 901 від 08.04.2021р. заборгованість за комісією в розмірі 30652,20грн. не підлягають стягненню з відповідача.

З огляду на викладене, з ОСОБА_1 слід стягнути в загальному розмірі борг за двома кредитними договорами 98 488,95грн.

Посилання позивача на постанову апеляційного суду з розгляду аналогічної справи суд до уваги не приймає, оскільки по перше, така постанова не носить для суду першої інстанції обов`язкового значення, по друге, постановою апеляційного суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин не враховані висновки ВП ВС з розгляду аналогічної справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, і складаються з судового збору в розмірі 1405,40грн. (98488,95грн. х 100 : 169758,89грн. = 58,02%; 2422,40грн. х 58,02% : 100).

Керуючись ст.ст.10,12,13,81,141,258-260,263-265,273,274-279,280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позов акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №301 від 01.07.2021р. за тілом кредиту в розмірі 48868,22грн., заборгованість за відсотками в розмірі 16,30грн.; за кредитним договором № 901 від 08.04.2021р., за тілом кредиту в розмірі 49589,76грн., заборгованість за відсотками в розмірі 14,67грн., судовий збір в розмірі 1405,40грн.

В іншій частині позовних вимог акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комісією відмовити.

Учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», місцезнаходження: вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 15 травня 2025р.

Суддя