Провадження № 22-ц/812/949/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 травня 2025 року м. Миколаїв

справа № 489/1226/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.,

із секретарем Шурмою Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану її представником

адвокатом Ковалишиним Тимофієм Анатолійовичем,

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва, постановлену 07 квітня 2025 року суддею Рум`янцевою Н.О. в приміщенні цього ж суду, (повний текст складено того ж дня), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до

ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

03 квітня 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Ковалишина Т.А., звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2025 року, яким з неї на користь ОСОБА_2 було стягнуто 254 411, 73 грн грошових коштів, 17 912, 85 грн 3% річних за користування ними та 91 901, 33 грн інфляційних втрат.

Зазначала, що вважає рішення суду незаконним, оскільки кошти, які вона отримала від ОСОБА_2 , були завдатком, а не авансом, тому не підлягали поверненню. Також вважає безпідставним стягнення 91 901, 33 грн інфляційних втрат.

Просила поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Підставами для цього зазначала те, що з початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України виїхала проживати до м. Києва як внутрішньо переміщена особа. Позивачці достеменно було відомо її місце проживання, однак судових викликів та позовної заяви з додатками вона не отримувала.

Після того, як їй стало відомо про ухвалене судом рішення, вона звернулася до свого знайомого адвоката Бойко К.В., який погодився займатися її справою. Проте, у 2025 році адвокат Бойко К.В. перестав виходити на зв`язок та не повідомляв про хід справи. У березні 2025 відповідачка звернулася до суду з заявою про отримання повного тексту судового рішення. Повний текст судового рішення відповідачка не отримувала. Лише повернувшись до м. Миколаєва вона 31.03.2025 року отримала копію ухвали Миколаївського апеляційного суду від 18.03.2025 року. 02 квітня 2025 відповідачка передала документи представнику. Матеріали справи, які наявні у адвоката Бойка К.В., він ні заявниці, ні її теперішньому представнику не передавав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2025 року у задоволенні заяви представника заявниці ОСОБА_1 - адвоката Ковалишина Т.А. про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відмовлено, заяву про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що необізнаність представника про процедуру оскарження заочного рішення не може бути розцінена як поважна причина пропуску строку та можливість його поновлення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник заявниці адвокат Ковалишин Т.А., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, заяву про перегляд заочного рішення направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована доводами по суті спору.

Також апелянт вказував на помилковість висновку суду про отримання ОСОБА_1 копії заочного рішення 07.02. 2025 року, оскільки вона мешкає в м. Києві та не має зареєстрованого особистого кабінету у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», а матеріали справи не містять жодного доказу про цю дату отримання. Фактично копія судового рішення була направлена ОСОБА_1 судом тільки 06.04.2025 року.

Адвокат Бойко К.В. дійсно повідомляв ОСОБА_1 про те, що буде супроводжувати розгляд справи, однак фактично своїх обов`язків не виконав, інтереси ОСОБА_1 не представляв та у 2025 році на зв`язок не виходив. ОСОБА_1 у поданій заяві зазначала, що вона не уповноважувала Бойко К.В. подавати до Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу на заочне рішення та представляти її інтереси у Миколаївському апеляційному суді, оскільки не знала про факт прийняття заочного рішення та про його зміст. З приводу таких дій адвоката Бойка К.В., ОСОБА_1 вирішує питання щодо звернення із скаргою до відповідних органів Національної асоціації адвокатів України та правоохоронних органів.

Узагальнені доводи інших учасників

Відзиву на апеляційну скаргу у визначений законодавством строк до апеляційного суду не надходило.

2.Мотивувальна частина

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.02.2025 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів. З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 36 4225,91грн, з яких 254 411, 73 грн отриманих за розпискою, 17912, 85 грн - 3% річних за користування коштами та 91 901, 33 грн інфляційних втрат. Також стягнуто 3 642, 26 грн судових витрат.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідачці ОСОБА_1 було відомо про наявність справи ще з квітня 2024, що підтверджується заявою представника відповідачки Бойка К.М., зокрема про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та надання доступу до матеріалів цивільної справи у підсистемі «Електронний суд».

Адвокат Бойко К.В. діяв на підставі Ордера на надання правничої (правової) допомоги від 15.04.2024 року серії ВІ № 1590868.

Про всі судові засідання представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Бойко К.В. був повідомлений належним чином, що підтверджується телефонограмами, які містяться в матеріалах справи.

07 лютого 2025 відповідачкою ОСОБА_1 отримано повний текст заочного рішення, про що особисто зазначив представник, подаючи 10.03.2025 року апеляційну скаргу на заочне рішення.

Позиція апеляційного суду

За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи "Рябих проти Росії", пункти 51, 52, "Брумареску проти Румунії", пункт 61).

Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

Законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

Водночас норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20 зауважила, що зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.

Так, прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви (частина перша статті 286 ЦПК України). У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд згідно із частиною третьою статті 287 ЦПК України може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Тлумачення статей 286, 287 ЦПК України в сукупності із частиною першою статті 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі, коли відповідач не довів наявність поважних причин неявки в судове засідання та неподання відзиву, а також не подав доказів по суті справи, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення. Для застосування повноважень, передбачених у частині третій статті 287 ЦПК України, суд звертає увагу, по-перше, на подання доказів по суті справи, які потенційно можуть змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та, по-друге, звертає увагу на існування і доведеність поважних причин, через які відповідач не зміг з`явитися на судове засідання, а також подати відзив, у зв`язку із чим і було ухвалене заочне рішення.

Це означає, що до підстав залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення не відноситься питання оцінки причин пропуску строку на подання такої заяви.

Передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не мають відношення до вирішення питання щодо наслідків пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

На користь такого висновку свідчить і те, що як вимоги до форми та змісту заяви про перегляд заочного рішення (стаття 285 ЦПК України), так і строк звернення до суду з такою заявою (стаття 284 ЦПК України) наведені законодавцем перед врегулюванням ним дій суду після прийняття заяви про перегляд заочного рішення, які визначені у статті 286 ЦПК України та наступних статтях.

Тобто суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті.

Тому правила частини третьої статті 287 ЦПК України щодо повноважень місцевого суду не можуть застосуватися в ситуації, коли відсутні підстави для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті, та, відповідно, не можуть бути підставою для залишення такої заяви без задоволення.

Водночас відсутність у главі 11 "Заочний розгляд справи" розділу III "Позовне провадження" ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.

Можливість застосування статті 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить і частині другій статті 281 цього Кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 "Процесуальні строки" розділу І "Загальні положення" ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.

Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

З урахуванням мотивів, викладених у постанові від 12 червня 2024 року, Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), навела такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу: - передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення; - оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

У справі, яка переглядається, підставою для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення представник заявниці ОСОБА_1 вказує на безпідставне твердження адвоката Бойка К.В. про отримання відповідачкою копії рішення 07.02.2025 року.

Однак, на безпідставність цього доводу апеляційної скарги вказує те, що уже 10 березня 2025 року представник ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу на заочне рішення, отже перешкод в ознайомленні з заочним рішенням та у виготовленні апеляційної скарги представник не мав.

Адвокат Бойко К.В. представляв інтереси відповідачки з 15.04.2024 року, отже відповідачка принаймні з цього часу знала про розгляд справи судом, однак станом її розгляду не цікавилась.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 зазначала, що у питаннях оцінки поважності причин пропуску процесуального строку на оскарження як підстави для його поновлення повинні враховуватись критерії, сформовані у практиці ЄСПЛ, а саме: тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин; при цьому заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (справа «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії», пункт 109 ).

Усталеним у практиці ЄСПЛ є підхід щодо врахування таких обставин при оцінці поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийняті рішень про його поновлення: 1) складність справи, тобто обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі.

З огляду на сформовані критерії Велика Палата Верховного Суду зазначав, що при вирішенні питання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення підлягає оцінці, зокрема, процесуальна поведінка відповідачки під час розгляду справи в суді, а також її дії після отримання інформації про постановлене рішення.

У справі, яка переглядається, у резолютивній частині судового рішення суд першої інстанції роз`яснив порядок оскарження відповідачкою заочного рішення, а саме що воно може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки.

Тому подання стороною відповідача всупереч визначеному законом процесуальному порядку апеляційної скарги на заочне рішення до суду апеляційної інстанції, а не заяви про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції після отримання його копії не може вважатися поважною причиною пропуску строку на подання заяви.

Наведене узгоджується з принципом римського права «знання закону презюмується», згідно з яким закон поширюється на кожного, навіть якщо особа і не знає про нього. Зворотнім боком презумпції знання закону виступає загальновизнаний принцип права «незнання закону не звільняє від відповідальності», що часто позначається за допомогою латинської формули ignorantia legis non excusat. Ignorantia juris non excusat або ignorantia legis neminem excusat (з латинської - «незнання закону не є виправданням ні для кого») - це правовий принцип, згідно з яким людина, яка не знає певного закону, не може уникнути відповідальності за порушення такого закону лише тому, що вона не знала про нього.

Тому дії представника заявниці, який є адвокатом та мав повноваження на представлення її інтересів, який вчинив дії що не відповідають порядку перегляду заочного рішення, не може свідчити про поважність пропуску строку на подання заяви про його перегляд.

Отже, установивши відсутність у ОСОБА_1 об`єктивних непереборних труднощів для подання заяви про перегляд заочного рішення в строки, визначені частиною другою статті 284 ЦПК України та відсутність безумовних підстав для поновлення строку на звернення до суду з такою заявою, передбачених у частині третій статті 284 цього Кодексу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про недобросовісність дій представника відповідачки адвоката Бойка К.В. колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом. Представник відповідачки хоч і заявляє в апеляційній скарзі про наміри звернення до відповідних органів Національної асоціації адвокатів України та правоохоронних органів з заявами про такі дії адвоката Бойка К.В., проте будь-яких доказів на підтвердження вчинення цих дій суду не надає.

Отже, на переконання суду, наведені заявником обставини не змінюють як момент, з настанням якого процесуальний закон пов`язує початок відліку строку на подання заяви про перегляд заочного рішення (дата його ухвалення), так і подію, з якою пов`язується наявність у відповідача, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, права на поновлення строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Водночас такі обставини дозволяють суду зробити оцінку поведінки відповідачки під час слухання справи та після отримання інформації про постановлення судового рішення, та дійти висновку про те, що вона самоусунулася від контролю за станом відомого їй судового провадження.

При цьому колегія суддів враховує рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України», у якому наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім цього, відповідно до правової позиції, яка міститься у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи.

Слід також зазначити, що у відповідності до статті 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», інформація про кожне судове засідання, оприлюднюється на офіційному веб-порталі Судової влади України, тому ОСОБА_1 не була позбавлена об`єктивної можливості дізнатися про дату розгляду її справи, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає, що ухвала Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2025 року постановлена з повним з`ясуванням обставин справи та є достатньо обґрунтованою.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому ухвала підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог.

Однак, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана її представником адвокатом Ковалишиним Т.А. залишається без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін, витрати апелянта, понесені при поданні апеляційної скарги, залишаються за її рахунок.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Ковалишиним Т.А. залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 28 травня 2025 року