РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.,

за участю секретаря с/з - Карпішиної С.С.,

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Житомирська міська об`єднана територіальна громада в особі Житомирської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із указаною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що проживала разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1999 року як дружина та чоловік двадцять п`ять років поспіль. Натомість шлюб не був зареєстрований, оскільки в цьому не було потреби, однак, 30 вересня 2006 року вони обвінчалися, про що було зроблено відповідний запис в книзі реєстрації актів Храму та видано свідоцтво про вінчання. Як вказує заявник, за час проживання однією сім`єю як чоловік та дружина вони вели з ОСОБА_3 спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, за сумісно зароблені кошти придбали будинок у АДРЕСА_1 . Згодом займалися благоустроєм цього будинку для подальшого спільного проживання, робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту. За словами ОСОБА_1 , за час спільного проживання з ОСОБА_3 також було придбано автомобіль Skoda Oktavia A5, гаражне місце № НОМЕР_1 в кооперативі «Тетерів», гаражне місце № НОМЕР_2 , в кооперативі «Корбутівка», гаражне місце № НОМЕР_3 , в кооперативі «Корбутівка», крім того, з метою забезпечення продовольчого товарообігу магазину «Транзит», директором якого заявник працювала, було створено Приватну виробничо-комерційну фірму «Нафтекс». До того ж було зібрано невеличкі заощадження в банківських установах. Всі спільно прожиті роки заявник разом з ОСОБА_3 мешкали в сумісно придбаному будинку та згодом ОСОБА_3 було складено заповітне розпорядження АЕІ №192056 на жилий будинок та земельну ділянку, яке зареєстровано в реєстрі № 331 та посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Лубяковою Г.М. Заявник додатково зазначила, що вона разом з ОСОБА_3 відпочивали, проводили свята в колі рідних та друзів. Так, як ОСОБА_3 не мав своїх власних дітей, тому з великою турботою виконував роль батька для двох дочок заявника від першого шлюбу, любив та піклувався про внуків. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в онкодиспансері м. Житомира після позапланової операції. Всі витрати на поховання чоловіка ОСОБА_1 взяла на себе. Заявниця стверджує у заяві, що встановлення факту проживання її з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно для прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, заявник просить встановити факт, що ОСОБА_1 , 1959 року народження, та ОСОБА_3 , 1946 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 1999 року до 2024 року.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 14.11.2024 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги, викладені в заяві, підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що з ОСОБА_3 прожила разом 25 років, разом ними набуто багато майна, право власності на яке заявник планує одержати в порядку спадкування. Крім неї спадкоємців до майна померлого немає. На момент смерті ОСОБА_3 був зареєстрований по АДРЕСА_2 , більше за вказаною адресою ніхто зареєстрований не був. Зазначила, що разом з ОСОБА_3 їздили на відпочинок, виховували двох доньок заявниці, придбали будинок, робили ремонт, купували меблі, побутову техніку, а також придбали автомобіль та гаражі, допомагали один одному по бізнесу.

Заінтересована особа ОСОБА_2 (донька заявниці) у судовому засіданні вимоги, викладені в заяві, підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що працювала бухгалтером на фірмі у померлого. Заявник проживала разом із ОСОБА_3 з 1999 року, мали спільний бюджет, разом їздили на відпочинок, придбавали майно, померлий займався вихованням заінтересованої особи та її сестри, допомагав з уроками, вважав їх своїми дітьми. У померлого своїх дітей не було. На момент смерті ОСОБА_3 проживав по АДРЕСА_2 .

Представник заінтересованої особи - Житомирської міської об`єднаної територіальної громади в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлений належним чином.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що заявник із ОСОБА_3 купили будинок по АДРЕСА_2 та з того часу почали проживати разом. Видно було, що вони проживають як одна сім`я. Свідок підтвердив, що жили вони постійно разом до 2024 року, до смерті ОСОБА_3 , а також зазначив, що у померлого своїх дітей не було.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні дала показання, що давно знала заявника і ОСОБА_3 . Вказала, що їхня сім`я створилася у 1999 році, вже у 2000 році вони разом купили будинок по АДРЕСА_2 , робили там ремонт, купували меблі, згодом придбали машину, гаражі та вели разом спільне господарство, а потім у 2006 році вони обвінчалися. Зазначила, що у померлого своїх дітей не було і він виховував дітей заявника. Свідок підтвердила, що заявник з ОСОБА_3 разом проживали до його смерті.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що заявника знає з 2002 року вже на той час, вона спільно проживала із ОСОБА_7 , разом вони вели разом спільне господарство, спільно купували речі, робили ремонт у будинку. Свідок навіть вважав, що вони були у шлюбі. Разом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали до 2024 року. Зі слів свідка, у померлого своїх дітей не було, принаймні останній сам так казав.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що знає заявника з 1982 року. У 1999 році вона почала разом проживати із ОСОБА_3 , а у 2002 році вони придбали будинок по АДРЕСА_2 , вели спільне господарство, разом купували меблі, гаражі, авто, робили ремонт, їздили разом відпочивати. ОСОБА_3 виховував дітей заявника, а у 2006 році вони обвінчалися. Підтвердила, що заявник проживала спільно з померлим до 2024 року, до смерті останнього. У ОСОБА_3 своїх дітей не було.

Суд, заслухавши пояснення заявника та заінтересованої особи ОСОБА_2 , допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 11).

Як вбачається зі змісту заповіту, складеного 23 січня 2002 року ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського територіального округу Лубяковою Г.М., належний спадкодавцеві жилий будинок та земельну ділянку для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що знаходяться в АДРЕСА_3 він заповів ОСОБА_1 (а.с. 18).

За життя ОСОБА_3 між ним та заявником було укладено договір на поховання № 1-774 від 12.08.2016 року (а.с. 23).

Із довідок, виданих ПП «Управляюча компанія «Житлове експлуатаційне підприємство №1» убачається, що ОСОБА_1 з 1999 року дійсно проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з чоловіком ОСОБА_3 в будинку, який належить йому на праві власності, за адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації місця проживання до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За матеріалами витребуваної судом спадкової справи №120/2024, заведеної після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , слідує, що єдиним спадкоємцем хто подав заяву на прийняття спадщини є ОСОБА_1 . За інформацією Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради за адресою: АДРЕСА_2 із 28.11.2006 року було зареєстровано місце проживання тільки ОСОБА_3 . Листом від 06.01.2025 приватний нотаріус Житомирського міського територіального округу Стражник Т.О. повідомила заявницю ОСОБА_1 , що для видачі свідоцтва про право на спадщину необхідно подати документи, котрі підтверджують родинні зв`язки із померлим ОСОБА_3 .

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство - це сукупність осіб, які спільно проживають в одному жилому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року до заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3червня 1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

З огляду на досліджені докази та встановлені в ході судового розгляду обставини суд вважає, що заявником доведено факт її проживання із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу по день смерті останнього.

Разом із цим, установлення факту постійного проживання заявника з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу юридично є можливим тільки з 01 січня 2004 року, оскільки інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив. Тому вказаний факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року (постанова Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі №546/912/16-ц). Відтак вимоги заяви підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців).

Згідно зі cт. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України).

Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Враховуючи, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як жінки та чоловіка породжує юридичні наслідки, а саме його підтвердження є необхідним заявнику ОСОБА_1 для прийняття спадщини, що залишилася після смерті померлого ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви, визначивши період спільного проживання заявниці із ОСОБА_3 однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року до 2024 року.

На підставі викладеного вище, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 89, 264, 265, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року до 2024 року.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_2 РНОКПП: НОМЕР_5 .

Заінтересована особа 1: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Заінтересована особа 2: Житомирська міська об`єднана територіальна громада в особі Житомирської міської ради, адреса: 10014, м. Житомир, ім. С.П. Корольова, 4/2.

Суддя