Справа № 642/2762/25
Провадження № 2-н/642/989/25
УХВАЛА

Іменем України

23 травня 2025 року суддя Холодногірського районного суду м. Харкова Грінчук О.П., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ,

в с т а н о в и в:

До суду надійшла вказана заява, в якій заявник просив стягнути з боржника ОСОБА_1 заборгованість за спожитий газ за адресою АДРЕСА_1 , за період з 01.10.2022 по 30.04.2025, в розмірі 32 384.17 грн.

Розглянувши надані матеріали, приходжу до висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23 грудня 2012 року, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 за № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання цих послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків.

Відповідно до ч.5 ст.165 ЦПК України судом було направлено запит щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника.

Як вбачається з відповіді з ЄДДР від 23.05.2025, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

В той час, заявник просив стягнути з ОСОБА_1 борг за адресою АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що ОСОБА_1 12.12.2020 підписав заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу споживачам за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.ст.1, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є власник (співвласник) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором; дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Разом з тим, заявником не надано доказів права власності ОСОБА_1 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, жодних доказів фактичного проживання ОСОБА_1 за адресою виникнення боргу матеріали справи також не містять, враховуючи його зареєстроване місце проживання за іншою адресою.

Окрім цього, типовий договір, доданий до заяви, не містить відомостей про ОСОБА_1 як споживача природного газу за адресою виникнення боргу: АДРЕСА_1 .

Суд не бере до уваги додану заяву-приєднання до умов Договору постачання природного газу побутовим постачальникам, враховуючи, що така заява датована 12.12.2020, при цьому, судом не вбачається, чи є вона чинною в період виникнення боргу з 01.10.2022 по 30.04.2025. Також суд звертає увагу, що вказана заява-приєднання не містить підпису споживача.

Таким чином, враховуючи безспірність вимог, що можуть бути заявлені в наказному провадженні, суд вважає, що до заяви не додано доказів фактичного споживання ОСОБА_1 наданих послуг заявника за адресою АДРЕСА_1 , в період з 01.10.2022 по 30.04.2025.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ «Наказне провадження» ЦПК України, після усунення її недоліків.

Згідно ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 162, 165, 166, 259, 260 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» у видачі судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя