ПОСТАНОВА

Іменем України

22 квітня 2025 року м. Кропивницький

справа № 390/1726/22

провадження № 22-ц/4809/628/25

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі Зайченко В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2024 року (суддя Бойко І.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Долинське лісове господарство», Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», треті особи: Великосеверинівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю імені Фрунзе, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,-

встановив:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Державного підприємства «Долинське лісове господарство», в якому просила зобов`язати відповідача повернути частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0016, яка розташована за межами населеного пункту території Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, у стан придатний для використання за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, звільнивши її, за його рахунок, від трьох до п`яти рядів лісових насаджень, загальною площею 0,9844 га відповідно до схеми обстеження земельної ділянки, складеної 26 серпня 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі договору міни від 24.03.2017, вона є власником вищевказаної земельної ділянки площею 7,0898 га. Попереднім власником земельної ділянки була ОСОБА_2 , якій вона належала після розпаювання земель СТОВ ім.Фрунзе. Під час проведення у 2022 році топографо-геодезичних робіт з перенесення в натурі (на місцевості) поворотних точок земельної ділянки встановлено, що на частині земельної ділянки позивача знаходиться від трьох до п`яти рядів лісових насаджень ДП «Долинське лісове господарство», загальною площею 0,9844 га, які межують із земельною ділянкою позивача. Після звернення позивача до ДП «Долинське лісове господарство» із письмовою вимогою прибрати з її земельної ділянки лісові насадження, відповіді вона не отримала. Звернення до Кіровоградського обласного лісового господарства щодо комісійного обстеження земельної ділянки до відновлення порушених прав позивачки не призвели. Захист її інтересів прокурором неможливий через відсутність у останнього функції представництва інтересів громадян в суді. Наявність лісових насаджень, що перебувають на балансі держлісгоспу, які знаходяться на її земельній ділянці, позбавляють її можливості у повній мірі використовувати 0,9844 га сільськогосподарських угідь за цільовим призначенням.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2023 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України».

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Зокрема, вказано те, що відповідачами не надано жодних доказів, які підтверджують їх обґрунтування. Суд проігнорував відсутність документів, що підтверджують облік лісових насаджень на земельній ділянці з кадастровим номером :02:000:0016, не врахував ст. 54 Лісового кодексу України, яка передбачає обов`язок постійного оновлення інформації про кількісні та якісні характеристики лісів, а відповідачі не надали доказів про виконання цього обов`язку. Насадження перебувають у межах приватної земельної ділянки, але відповідачі не підтвердили законність свого користування цими насадженнями, що на думку скаржника, свідчить про самовільне зайняття приватної земельної ділянки. Також скаржник зазначив, що судом не надано належної правової оцінки поданим стороною позивача доказам, а саме державному акту на право приватної власності серії КР № 200677 від 29.06.1999, схемі обстеження земельної ділянки від 26 серпня 2022 року, топографо-геодезичним роботам з перенесення в натуру (на місцевості) поворотних точок земельної ділянки та технічному звіту про передачу земельних ділянок.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.03.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Кіровоградської області Коваленко Г.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 196. Відповідно до договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 міняють, передають у власність один одному належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме: ОСОБА_2 земельну ділянку площею 7,0898 га, кадастровий номер :02:000:0016, що розташована на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а ОСОБА_1 - земельну ділянку, площею 0,0292 га, що розташована на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 , що є предметом цього договору, підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії КР № 200677, виданим 29.06.1999 Кіровоградською районною радою, на підставі рішення сесії Оситнязької сільської ради від 25.06.1999 № 41, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 677.

Право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , що є предметом цього договору, підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 72930416 від 12.11.2016. В пункту 8 договору зазначено, що його сторони стверджують про те, що обмінюване майно знаходиться у стані, який є повністю придатним для використання його за цільовим призначенням, внаслідок укладення цього договору не буде порушено прав та інтересів інших осіб. Сторони також стверджують, що земельні ділянки на момент укладення договору нікому іншому не продані, не подаровані, іншим способом не відчужені, під заставою, забороною (арештом), у податковій заставі не перебувають, відносно них не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами (в тому числі договорів найму). Треті особи на відчужуване майно прав не мають (а.с.19-23).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 83398539 від 24.03.2017 вбачається проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0016, площею 7,0898 га (а.с.24).

Відповідно до договору № 79 від 15.08.2022 про надання послуг, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , останній зобов`язався за цим договором провести топографо-геодезичну зйомку, винести межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0016 в натурі (на місцевості) (а.с.25-26).

З пояснювальної записки про топографо-геодезичні роботи з перенесення в натуру (на місцевість поворотних точок земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0016 площею 7,0898 га, що перебуває у власності ОСОБА_1 , вбачається, що в межах цієї земельної ділянці містяться ряди лісових насаджень (а.с.27-43, 74).

З технічного звіту по передачі земельних ділянок (паїв) в натурі та виготовленню державних актів на праві приватної власності на землю членам СТОВ ім.Фрунзе Оситнязької сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, вбачається, що ОСОБА_2 згідно сертифіката серії КР № 0125403, передано земельну частку (пай) площею 8,46 умовних кадастрових гектарів, ділянка № НОМЕР_1 . Після погодження розробки схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) СТОВ ім.Фрунзе площа земельної ділянки АДРЕСА_1 , яку отримала ОСОБА_2 внаслідок виділення її паю на місцевості становила 7,0899 га (а.с.45-57).

З листа від 02.08.2022 ОСОБА_1 повідомила директора ДП «Долинське лісове господарство» про проведення топографо-геодезичних робіт земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0016 та запропонувала взяти в них участь (а.с.58).

З листа від 17.08.2022 вбачається, що ОСОБА_1 повторно звернулася до ДП «Долинське лісове господарство» з пропозицією взяти участь в проведенні топографо-геодезичних робіт її земельної ділянки 26.08.2022, як власника лісових насаджень, які суміжні із зазначеною земельною ділянкою (а.с.61-62).

В листі від 08.09.2022, адресованого ДП «Долинське лісове господарство», ОСОБА_1 просила підписати та скріпити печаткою примірники схеми обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0016, яку вона долучила до цього листа (а.с.63-64).

Відповідно до листа від 19.09.2022 ОСОБА_1 звернулася до ДП «Долинське лісове господарство» та повідомила, що на її земельній ділянці розташовані лісові насадження, які займають площу 0,9844 га. Наявність лісових насаджень перешкоджає використанню земельної ділянкиу за цільовим призначенням, тому вона просила припинити порушення її прав та прибрати лісові насадження до 30.09.2022 (а.с.65-67).

З листа від 12.10.2022 вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до голови Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області з проханням провести комісійне обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0016 та прийняти рішення в межах земельного спору, яким зобов`язати ДП «Долинське лісове господарство» усунути порушення її прав (а.с.68).

У відповіді № 02-24/183 від 02.11.2022 сільський голова Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області повідомив ОСОБА_1 , що повернення земельних ділянок у стан придатний до використання здійснюється за рахунок осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки (а.с.69).

З листа від 12.10.2022 вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до начальника Кіровоградського обласного лісового господарства та повідомила про факт знаходження на її земельній ділянці лілових насаджень (від трьох до п`яти рядів), у зв`язку з відсутністю належного реагування з боку ДП «Долинський лісгосп» просила звільнити її земельну ділянку від лісових насаджень в найкоротші терміні (а.с.70).

З листа від 12.10.2022 вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до керівника Кропивницької окружної прокуратури з приводу наявності на її земельній ділянці від трьох до п`яти рядів лісових насаджень, що перешкоджає використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, через бездіяльність лісгоспів просила вжити заходи реагування для відновлення її прав (а.с.71-72).

Відповідно до наказу № 83р від 28.10.2022 розпочато процедуру припинення ДП «Долинське лісове господарство», правонаступником якого визначено ДСГП «Ліси України» (а.с.85-92).

Встановивши дані обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Згідно із положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем.

Верховний Суд у постановах від 22 липня 2021 року у справах № 2-1206/12, № 714/18/19, від 14 липня 2022 року у справі № 348/3355/13-ц, на які посилається заявник у касаційній скарзі, неодноразово наголошував, що відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною третьою статті 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом, способів.

У пункті «б» частини першої статті 211 ЗК України вбачається, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до частин першої, другої статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 81 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 звертала увагу принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)).

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Відповідно до абзацу 15 статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Зокрема, під цим терміном варто розуміти будь-які дії, які підтверджують фактичне користування земельною ділянкою без будь-якої правової підстави.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать, зокрема вжиття відповідно до закону заходів щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок їх власникам або користувачам.

Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картограції та кадастру, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, у пункті 4 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань: організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності: у частині додержання вимог земельного законодавства щодо використання та охорони земель за: - додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; - виконанням вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; обстежує земельні ділянки, які підлягають рекультивації, та обстежує земельні ділянки, яким заподіяна шкода внаслідок їх самовільного зайняття, використання не за цільовим призначенням, псування земель, порушення режиму, нормативів і правил їх використання; відповідно до закону заходів щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок їх власникам або користувачам.

З огляду на викладене позивач не надала суду належних доказів того, що саме ДП «Долинське лісове господарство» або його правонаступником ДСГП «Ліси України» вчинялися фактичні дії щодо використання належної їй частини земельної ділянки, до відповідних органів виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин не зверталась.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано належних доказів того, що частина належної їй земельної ділянка була самовільно зайнята ДП «Долинське лісове господарство» або його правонаступника ДСГП «Ліси України».

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.05.2025.

Судді:

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич