Провадження № 2/557/303/2025
Справа № 557/541/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року селище Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді Тишкуна П.В.

за участі секретаря судового засідання Гуменюк Н.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Андріюка С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гоща в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного утримання і виховання дитини

В С Т А Н О В И В:

1. Суть спору.

Представник-адвокат Андріюк С.М. звернувся до суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного утримання і виховання позивачем неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2016 року народження.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 05.10.2007 року відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають двоє неповнолітніх дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На протязі останніх років відносини між сторонами постійно погіршувались і в результаті вони понад рік часу фактично разом не проживають, сімейно-шлюбних відносин не підтримують. В березні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_2 .

Після припинення подружніх відносин між сторонам, їх старший син ОСОБА_6 залишився проживати з матір`ю, а молодший ОСОБА_7 з батьком - позивачем у справі. Для врегулювання спору щодо місця проживання та утримання неповнолітніх синів, сторони уклали нотаріально посвідчений договір, відповідно до якого позивач самостійно здійснюває виховання та утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 . Проте, як стало відомо ОСОБА_1 , його дружина має намір разом з неповнолітнім сином ОСОБА_6 виїхати на постійне місце проживання до республіки Польща, що позивач не схвалює. З метою убезпечити себе в майбутнього від претезій матері щодо утримання їх сина ОСОБА_7 , який самостійно утримується батьком, позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки на його думку, саме встанволення даного факту убезпечить його у майбутньому від претензій матеріального характеру з боку колишньої дружини.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Гощанського районного Рівненської області від 03 квітня 2025 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Гощанського районного суду від 07 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Відтак, суд 22.05.2025 перейшов до стадії ухвалення рішення.

Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися.

Позивач та його представник -адвокат Андріюк С.М. в судовому засіданні заяву підтримали в повному обсязі з підстав викладених у ній, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Згідно поданої заяви, не заперечує щодо задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до наступного висновку.

3. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 05.10.2007 року відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають двоє неповнолітніх дітей - синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції 05.11.2008 року та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції 21.04.2016 року.

Згідно Витягів з реєстру територіальної громади від 26.02.2025 року та довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №5610 від 11.03.2025 року, позивач ОСОБА_1 та його неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

13.03.2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, який був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сапожнік Т.В., зареєстровано за №23. Згідно даного договору сторони домовились про місце проживання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6 з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , а сина ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Даним договором передбачено, зокрема, що батько самостійно здійснює виховання та утримання спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , зобов`язується забезпечити йому якісні умови проживання, харчування розвитку, відпочинку.

В судовому засіданні були допитані свідки.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_8 , її син однокласник ОСОБА_3 , якого вона знає з дитинства. З позивачем знайомі через дітей. Їй відомо, що ОСОБА_7 проживає з батьком, який повністю його забезпечує. Батько дитини відвідує всі збори, матері вона ніколи не бачила.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_9 , з позивачем вони колеги, знайомі приблизно з 2021-2022 років. Позивач разом з сином відвідує басейн, спортивні заклади. Інколи ОСОБА_7 заїжджає до них у заклад обідати. Також свідок відпочивала разом з позивачем та його сином ОСОБА_7 , і їй відомо, що той проживає з батьком, матір проживає окремо.

Окрім іншого, факт проживання дитини разом з батьком, здійснення ним самостійного виховання сина та перебування дитини на його повному утриманні підтверджується також особистою заявою ОСОБА_2 , згідно якої остання позов визнала і не заперечувала факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 їх спільної дитини.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998, зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Судом встановлено, та не заперечувалось відповідачем, що неповнолітній син сторін ОСОБА_5 , 2016 року народження, за спільним рішенням батьків, проживає зі своїм батьком, який створив всі умови для проживання дитини, здійснює опіку над ним, доглядає та піклується про його стан здоров`я, духовний та фізичний розвиток. Дитина проживає окремо від матері, яка має намір виїхати на постійне місце проживання до республіки Польща.

У даній справі заявник просить встановити факт самостійного виховання та утримання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину, що убезпечить його в майбутньому від матеріальних претензій матері дитини щодо утримання дитини.

Крім того, суд звертає увагу, що доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків та безумовно впливає на права й інтереси як самої матері, так і дитини, зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено та визнано відповідачем те, що неповнолітній син ОСОБА_7 , 2016 року народження, за спільною згодою батьків, проживає зі своїм батьком, намірів виховувати, утримувати сина відповідач не має. Відтак, враховуючи встановлені судом обставини та зважаючи на те, що від встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини залежить виникнення права позивача на реалізацію його прав передбачених законодавством як особи, яка самостійно виховує дитину, приймаючи до уваги відсутність заперечень щодо задоволення позову зі сторони відповідача, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин та обставин справи, суд доходить висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.13, 81, 264, 265, 268, 293, 315-319, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без участі матері ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ..

Суддя Тишкун П.В