РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/9472/24

Провадження № 22-ц/4815/630/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2025 року (ухвалене у складі судді Тимощука О.Я., повний текст рішення складено 17 лютого 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в :

20 травня 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Мазурка В`ячеслава Сергійовича звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Позов обґрунтовувала тим, що судовим наказом № 569/16041/23 виданим Рівненським міським судом Рівненської області 30.08.2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 24.08.2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Проте, відповідач аліменти не сплачував, у результаті чого утворилася заборгованість за період з 24.08.2023 року по 31.03.2024 року у розмірі 30 188 грн 69 коп.

З урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 05.11.2024 року, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 24.08.2023 року по 31.08.2024 року у розмірі 34 153 грн17 коп.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 24.08.2023 року по 31.08.2024 року в сумі 34 153,17 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 в прибуток держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення мотивовано тим, що оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів станом на 31 серпня 2024 року включно підтверджується належними доказами розрахунком заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачці у вказаний період, вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивачки про стягнення пені є обґрунтованими.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, 12 березня 2025 ОСОБА_2 оскаржив його у апеляційному порядку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ним було здійснено сплату аліментів безпосередньо на рахунок матері дітей - позивачки.

Суд розглянув справу без участі відповідача, не надав можливості йому подати до суду належні докази, про які попередньо було заявлено його представником.

В якості доказів подані квитанції про перерахування коштів, які свідчать про виконання аліментних зобов`язань.

Додає, що саме він забезпечував утримання дітей, оскільки вони фактично проживали з ним. Це є істотним фактором, що мав би вплинути на рішення суду, оскільки за своєю природою аліменти призначені для утримання дітей, а не є штрафною санкцією. Суду були надані відповідні документи, котрі свідчили, що дитина зареєстрована з батьком і відповідно саме у батька виникає право на стягнення аліментів з матері, а не навпаки.

Вказує, що позивачкою був здійснений розрахунок пені без урахування фактичного погашення заборгованості, що призвело до неправомірного збільшення суми стягнення.

Також не було враховано, що на момент розгляду справи заборгованість була відсутня взагалі.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що судовим наказом № 569/16041/23 виданим Рівненським міським судом Рівненської області 30.08.2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 24.08.2023 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 16).

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП72658383 від 15 жовтня 2024 року здійсненого державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Анненковою О.Ю. заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів, станом на 01.03.2024 року становить 30188,69 грн (а.с. 17).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП72658383 від 12.11.2024 року № 287432, що виконаний головним державним виконавцем Анненковою О.Ю. станом на 12.11.2024 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с. 61).

Разом з тим, з вищезазначених розрахунків заборгованості вбачається, що відповідачем у справі з серпня 2023 року по лютий 2024 року аліменти не сплачувалися взагалі, а погашення заборгованості він почав здійснювати з березня 2024 року.

Позивачка ОСОБА_1 , покликаючись на свідоме ухилення відповідача від сплати аліментів, звернулася до суду з позовом про стягнення, передбаченої ч. 1, 2 ст. 196 СК України неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на неповнолітню дитину.

Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

Як роз`яснено Верховним Судом у Постанові від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження №61-18434св21): "стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів".

Відповідачем у справі не доведено відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги стосовно неналежного розрахунку пені та не врахування судом доказів погашення заборгованості не заслуговують на увагу, оскільки стороною позивачки надано суду повний та детально обрахований розрахунок пені, в якому обчислено розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня погашення боргу, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму у розмірі 34 153 грн 17 коп.

При здійсненні відповідачем платежів по аліментах з березня 2024 року такі кошти спочатку зараховувалися на погашення аліментної заборгованості, яка виникла у попередніх місяцях (період повної несплати аліментів з 24.08.2023 року по 02.2024 року), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, після повної оплати заборгованості, кошти стали враховуватися у поточний місяць.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21.

Поданий позивачем розрахунок пені за прострочення сплати аліментів відповідачем, за допомогою належних та допустимих доказів, не спростовано, як і не запропоновано власний розрахунок пені, що підлягає до сплати.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно, всебічно і повно встановлено обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.