ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 952/826/23 Головуючий суддя І інстанції Яценко Є. І.
Провадження № 22-ц/818/255/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: щодо припинення права користування земельною ділянкою, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Остропілець Василя Романовича на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 13 червня 2024 року, у справі за позовом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ «ВЕРА» Красноградського району Харківської області, про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в :

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області звернулося до Зачепилівського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ «ВЕРА» Красноградського району Харківської області, в якій просило: витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0464 у власність держави шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за власником державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0464, та стягнути судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2 684, 00 грн.

В обґрунтування позову було зазначено, що на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2021 року у справі № 757/15438/21-к Головному управлінню стало відомо про наявність порушеного права держави у зв`язку з подвійною приватизацією громадянами земельних ділянок та порушення норм статей 116, 121 Земельного кодексу України (далі ЗК України).

11 березня 2019 року до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшла заява (клопотання) від 05.03.2019 ОСОБА_2 , у якій викладено прохання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0464 для оформлення права власності для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Новомажарівської сільської ради Красноградського ( Зачепилівського) району Харківської області та передати йому зазначену земельну ділянку у власність.

При цьому, заявником вказано, що право на отримання земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм, визначених статтею 121 Земельного кодексу України, ним не використано.

Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області після розгляду заяви від 05.03.2019 прийнято наказ від 20.03.2019 № 2176-СГ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0464 площею 2,0000 га, яка розташована на території Новомажарівської сільської ради Красноградського ( Зачепилівського) району Харківської області та передано вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0464 за ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Дейнеко Т.В., 18.04.2019, номер відомостей про речове право: 31278808, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 222.

При цьому, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у подальшому, земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0464 було відчужено за договором купівлі-продажу, серія та номер: 2480, виданого 27.12.2019 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на підставі чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності, номер відомостей про речове право: 34908918.

Пізніше, 05.05.2020 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) передала земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0464 в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю « ВЕРА», договір оренди землі, серія та номер б/н, виданий 20.02.2020. Номер запису про інше речове право: 36443950.

На сьогоднішній день було встановлено, що ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), попередньо вже було реалізовано своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 13.12.2016 № 14424-СГ, яким було надано йому у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0960 площею 2.0000 га. яка розташована за межами населених пунктів на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області.

Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0960 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О., 06.03.2017, номер відомостей про речове право: 19387757, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242.

У подальшому земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0960 було відчужено ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 25.04.2017 ( серія та номер 955), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим Сергієм Олександровичем, у власність ОСОБА_3 , номер відомостей про речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 20141068.

Таким чином, ОСОБА_2 було двічі отримано земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, що становить порушення статей 116 та 121 Земельного кодексу України.

Враховуючи викладене та з метою відновлення порушеного права держави на земельні ділянки Головне управління вважає, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0464 має бути повернута із незаконного чужого володіння у власність держави.

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 13 червня 2024 року позов Головного управління Держгеокадастру у Харківській області задоволено.

Витребувано у ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0464 у власність держави шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за власником державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0464.

Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ( ) судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2 684 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Остропілець В.Р. просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Скарга мотивована тим, що судом не застосовано строки позовної давності.

Вказує, що позивач при здійсненні своїх повноважень повинен був довідатися про порушення вимог земельного законодавства з дати видачі зазначеного наказу, тобто з 20 березня 2019 року, із позовом позивач звернулось до суду у листопаді 2023 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Не звернуто уваги на те, що ТОВ «Вера» будучи користувачем земельної ділянки на теперішній час за договором оренди, залучено до участі у справі як третя особа. У разі витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 права товариства, як користувача земельної ділянки, порушуються, оскільки договір оренди є чинним, ніким не оспорюється та виконується його сторонами.

Вказує, що матеріали справи не містять підтвердження залучення ТОВ «Вера» як відповідача у цій справі.

На думку відповідача Держгеокадастр не може звертатися з цим позовом.

Саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна з незаконного володіння, яким Держгеокадастр не є.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Харківській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Вказує, що починаючи з 12.03.2020 року перебіг загального строку позовної давності продовжився до 30.01.2024, а з 30.01.2024 зупинився до закінчення воєнного стану в Україні, тому позовна давність для даного позову не пропущена.

Вважає правильними висновки суду про те, що з урахуванням вибуття спірної земельної ділянки з володіння власника держави поза її волею (наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, який став підставою для вилучення зазначеної земельної ділянки із державної власності, був прийняти протиправно), а ОСОБА_2 не маючи на це права, здійснила відчуження спірної земельної ділянки ОСОБА_1 - відновлення права держави на земельну ділянку необхідно здійснювати шляхом її витребування від добросовісного набувача якою є ОСОБА_1 .

Вказує, що право власності на земельні ділянки, визнане за державною рішенням суду, реалізується органами виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, незалежно від органу, в особі якого судом визнане таке право за державою.

Вважає, що земельна ділянка, яка вибула з власності держави поза встановленою законодавством процедурою та є предметом розгляду у вказаній справі підлягає поверненню у власність держави для відновлення порушеного права.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку площею 2, 0000 га (кадастровий номер :07:000:0464 ) із земель державної власності незаконно, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 2176-СГ від 20 березня 2019 року, який прийнятий із порушенням вимог статей 116, 121 ЗК України.

При цьому, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у подальшому, земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0464 було відчужено за договором купівлі-продажу, серія та номер: 2480, виданого 27.12.2019 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на підставі чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності, номер відомостей про речове право: 34908918.

Пізніше, 05.05.2020 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) передала земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0464 в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю « ВЕРА», договір оренди землі, серія та номер б/н, виданий 20.02.2020. Номер запису про інше речове право: 36443950.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника держави поза її волею, оскільки наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, який став підставою для вилучення зазначеної земельної ділянки із державної власності, прийнятий незаконно, а ОСОБА_2 не маючи на це права, здійснив відчуження спірної земельної ділянки ОСОБА_4 яка передала земельну ділянку в оренду ТОВ « ВЕРА» Красноградського району Харківської області, суд дійшов висновку про те, що відновлення права держави на земельну ділянку необхідно здійснювати шляхом її витребування від добросовісного набувача, яким є ОСОБА_1 .

При цьому суд виходив, що позбавлення добросовісного набувача ОСОБА_4 власності на спірну земельну ділянку відповідає закону, здійснюється відповідно до легітимної мети усунення порушення законного порядку приватизації землі, яка перебуває у державній власності, є пропорційним такій легітимній меті та відповідає міжнародним гарантіям захисту права власності, які визначені у статті 1 Першого протоколу до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Частиною першою статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з пунктом «в» частини третьої, частиною четвертою статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

За змістом пункту «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 га.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями118,186-1 ЗК України.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Частинами першою та другою статті 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Земля є унікальним обмеженим природним та базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності, які є одними із фундаментальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться

у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення (частина четверта статті 116 ЗК України).

Відповідно достатті 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно достатті 388 цього Кодексумайно не може бути витребуване у нього. За приписамистатті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, у всіх інших випадках інтереси добросовісного набувача захищаються, тобто, власник не вправі вимагати повернення свого майна.

Вирішуючи питання, пов`язані з розмежуванням добросовісного і недобросовісного набувача, слід враховувати положенняст. 330 ЦК України, відповідно до якої на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, набуває право власності добросовісний набувач, якщо, відповідно дост. 388 ЦК України, майно не може бути витребувано у нього. Зокрема, набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не має права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння.

За змістом ч.5ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в т. ч. про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для витребування у нього майна. Наявність у діях власника волі на передачу майна виключає можливість його витребування у добросовісного набувача.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

11 березня 2019 року до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшла заява (клопотання) ОСОБА_2 від 05.03.2019, у якій викладено прохання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0464 для оформлення права власності для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Новомажарівської сільської ради Красноградського ( Зачепилівського) району Харківської області та передати йому зазначену земельну ділянку у власність.

При цьому, заявником вказано, що право на отримання земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм, визначених статтею 121 Земельного кодексу України, ним не використано.

Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області після розгляду заяви від 05.03.2019 прийнято наказ від 20.03.2019 № 2176-СГ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0464 площею 2,0000 га, яка розташована на території Новомажарівської сільської ради Красноградського ( Зачепилівського) району Харківської області та передано вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0464 за ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Дейнеко Т.В., 18.04.2019, номер відомостей про речове право: 31278808, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 222.

При цьому, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у подальшому, земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0464 було відчужено за договором купівлі-продажу, серія та номер: 2480, виданого 27.12.2019 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на підставі чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності, номер відомостей про речове право: 34908918.

Пізніше, 05.05.2020 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) передала земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0464 в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю « ВЕРА», договір оренди землі, серія та номер б/н, виданий 20.02.2020. Номер запису про інше речове право: 36443950.

На сьогоднішній день було встановлено, що ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), попередньо вже було реалізовано своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 13.12.2016 № 14424-СГ, яким було надано йому у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0960 площею 2.0000 га. яка розташована за межами населених пунктів на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, а тому ГУ Держгеокадастру у Харківській області не мало права повторно ухвалювати наказ щодо відведення йому у власність для ведення особистого селянського господарства другої земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0464 площею 2,0000 га.

Право власності на першу земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0960 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О., 06.03.2017, номер відомостей про речове право: 19387757, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242.

У подальшому першу земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0960 було відчужено ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 25.04.2017 ( серія та номер 955), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим Сергієм Олександровичем, у власність ОСОБА_3 , номер відомостей про речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 20141068.

Таким чином, ОСОБА_2 було двічі отримано земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, що становить порушення статей 116 та 121 Земельного кодексу України.

На підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2021 року у справі № 757/15438/21-к Головному управлінню стало відомо про наявність порушеного права держави у зв`язку з подвійною приватизацією громадянами земельних ділянок та порушення норм статей 116, 121 Земельного кодексу України (далі - ЗКУ).

Звертаючись до суду з даним позовом у листопаді 2023 року Головне управління Держгеокадастру у Харківській області посилався на те, що дізнався про порушення інтересів держави на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року у справі № 757/15438/21-к.

При цьому наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 2176-СГ про затвердження проекту землеустрою та передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 видано 20 березня 2019 року.

Таким чином, позивач Головне управління Держгеокадастру у Харківській області при здійсненні своїх повноважень повинен був довідатися про порушення вимог земельного законодавства з дати видачі зазначеного наказу, тобто з 20 березня 2019 року, отже перебіг строку загальної позовної давності розпочався 20.03.2019 і повинен був сплисти 20.03.2022, із позовом Управління звернувся до суду у 24 листопада 2023 року(відмітка на поштовому конверті).

За таких обставин суд правильно заначив, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положеннях ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені стст. 257, 258 (позовна давність), продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 на всій території України введено карантин, який неодноразово продовжувався відповідиними постановами КМУ, кінцева дата карантину 30.06.2023.

Крім того, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було продовжено, який діє і на теперішній час.

17.03.2022 р. набрав чинності Закон від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 - «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Надалі Законом України від 08.11.2023№3450-IX « Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», який набрав чинності 30.01.2024, п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в наступній редакції: " У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".

Отже, починаючи з 12.03.2020 перебіг загального строку позовної давності продовжився до 30.01.2024, а з 30.01.2024 зупинився до закінчення дії воєнного стану в Україні.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не був пропущений строк позовної давності в три роки.

Законодавець передбачив можливість розпорядження земельними ділянками державної форми власності за Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області у виключних випадках, зокрема, у разі визнання за державою в особі відповідного органу виконавчої влади права власності на земельну ділянку за рішенням суду. Земельна ділянка, яка вибула з власності держави поза встановленою законодавством процедурою та є предметом розгляду у цій справі підлягає поверненню у власність держави для відновлення порушеного права.

Тому колегія суддів погоджується з тим, що саме на Головне управління Держгеокадастру у Харківській області покладено обов`язок перевіряти наявність права особи на приватизацію землі та вживати заходів, які унеможливлять повторну приватизацію землі особою, яка вже використала таке своє право.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов правильного висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є належним позивачем по даній справі.

Разом з тим, встановивши, що спірна земельна ділянка перебуває в оренді у третій особи ТОВ «ВЕРА», суд першої інстанції витребував спірну земельну ділянку від її власника та орендодавця відповідачки ОСОБА_1 , що безпосередньо впливає на права та обов`язки орендатора спірної земельної ділянки ТОВ «ВЕРА», яке має бути за таких обставин другим відповідачем (співвідповідачем) за цим позовом, а не третьою особою.

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження 14-61цс18)).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги, що позов не було пред`явлено до другого належного відповідача (співвідповідача), ТОВ «ВЕРА», орендатора спірної земельної ділянки, чиє право оренди захищається на рівні права власності, є похідним від права власності на спірну земельну ділянку орендодавця відповідачки ОСОБА_1 , що є підставою для їх розгляду у одному провадженні, та має юридичне значення для оцінки пропорційності втручання держави у захищене ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, незалежно від того, чи розглядається це як позбавлення права користування майном, чи як контроль над ним, застосовні у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципи законності, відповідності легітимній меті та пропорційності залишаються незмінними (див. справи Ьnsped Paket Servisi SaN. Ve TiC. A.Є. проти Болгарії , № 3503/08 , п.п. 39-40, 13 жовтня 2015 року та, наприклад, Кривенький (Kryvenkyy) проти України , № 43768/07 , п.п. 41-42 та п. 45, 16 лютого 2017 року). Позбавлення власності без виплати суми, обґрунтовано пов`язаної з її вартістю, зазвичай призводить до недотримання необхідного справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і становить непропорційний тягар для заявника (див. рішення ЄСПЛ у справах «Святі монастирі проти Греції» (The Holy Monasteries v. Greece), від 09 грудня 1994 року, пункт 71, Серія А № 301-А, та «Колишній король Греції та інші проти Греції» [ВП] (Former King of Greece and Others v. Greece) [GC], заява № 25701/94, пункт 89, ЄСПЛ 2000-XII). У контексті скасування помилково наданих майнових прав принцип «належного урядування» може покладати на державні органи обов`язок діяти оперативно у виправленні їхньої помилки, а також потребувати виплати адекватної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишнім добросовісним власникам (див. зокрема, рішення у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine), заява № 29979/04, пункт 71,від 20 жовтня 2011 року).

Отже, в ситуації, коли державні органи за обставин цієї справи для законного відновлення status quo (положення яке існувало до приватизації спірної земельної ділянки) діють за рахунок добросовісного набувача відповідачки ОСОБА_1 шляхом витребування спірної земельної ділянки без сплати їй відповідної компенсації - становить для неї непропорційний тягар та непропорційне втручання у право власності. До аналогічних висновків дійшов ЄСПЛ у п. 52 рішення від 24 жовтня 2024 року у справі «Дроздик та Микула проти України» (CASE OF DROZDYK AND MIKULA v. UKRAINE) (Заяви № 27849/15 та № 33358/15) (див. це рішення у офіційному реєстрі ЄСПЛ в мережі Інтернет: https://hudoc.echr.coe.int/eng#%22itemid%22:[%22001-237618%22]).

При цьому колегія суддів звертає увагу, що застосована судом у даному випадку норма ст. 388 ЦК України в редакції на день виникнення спірних правовідносин на відміну від прямої норми ст. 41 Конституції України, в аналогічні ситуації примусового відчуження спірної земельної ділянки у добросовісного набувача об`єкту права приватної власності, як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, - не передбачала умову попереднього і повного відшкодування його вартості.

Разом з тим, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Враховуючи, що позов про витребування спірної земельної ділянки не був заявлений до належного відповідача орендаря ТОВ «ВЕРА», який є третьою особою, а право оренди є похідним від права власності відповідачки ОСОБА_1 , що у даному випадку відповідно до визначених у ст. 367 ЦПК України меж апеляційного провадження не надає можливості залучити ТОВ «ВЕРА» в якості другого відповідача (співвідподповідача) та дослідити питання пропорційності втручання у захищене міжнародним договором право на мирне володіння майном відповідачами у контексті обставин цієї справи, суд апеляційної інстанції з урахуванням вказаного правового висновку ВП ВС у справі № 523/9076/16-ц (провадження 14-61цс18) з передбачених п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України безумовних підстав скасовує оскаржене рішення суду та постановляє нове про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 259, ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Остропілець Василя Романовича задовольнити.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 13 червня 2024 року скасувати.

У задоволенні позову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ «ВЕРА» Красноградського району Харківської області, про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4026 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 29 травня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук