Номер провадження: 22-ц/813/3145/25
Головуючий у першій інстанції Кремер І.О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2024 року по цивільній справі за позовом заступника керівника Суворовської окружної прокуратури м. Одеса в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права, звільнення земельної ділянки шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року заступник керівника Суворовської окружної прокуратури м. Одеса в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права, звільнення земельної ділянки шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва.

Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі Договору купівлі продажу, серія та номер: № 2669, виданий 30.10.2014 року, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Буракова О.І.; Договір про повний розрахунок, серія та номер: № 3667, виданий 25.12.2014 року, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Буракова О.І.; висновок серія та номер: б/н, виданий 25.01.2021 року, видавник: ТОВ «ТД Курунд»; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 25.01.2021 року, видавник: ТОВ «ТД «Курунд», рішенням державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород Дністровського району Одеської області Єрошенко О.Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.01.2021 року № 56371156 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 80,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Відповідно до положень Договору купівлі продажу № 2669 від 30.10.2014 року, Дочірнє підприємство «Житлово експлуатаційна дільниця» ТДВ «Чорноморсантехмонтаж» передало у власність ОСОБА_1 12/1000 частин будівлі гуртожитку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний об`єкт продажу в цілому складається з будівлі, загальною площею 5683,2 кв. м., житловою площею 2677,6 кв. м. За заявою власника відчужилося приміщення магазину першого поверху: 1-тамбур площею 3.0 кв. м, 648/1000 частин 2 торгівельна зала площею 98,0 кв. м, що складає 12/1000 частин будівлі, загальною площею 66,5 кв. м.

Згідно технічного паспорту на групу нежитлових приміщень від 25.01.2021 року (видавник ТОВ «ТД «Курунд»), нежитлове приміщення магазину АДРЕСА_1 складається з: 1 тамбур 3,9 кв. м, 2 склад 7,9 кв. м, 3 битова 1,6 кв. м, 4 туалет 1,4 кв. м, 5 торгівельна зала 61,2 кв. м, 6 склад 4,2 кв. м. Загальна площа нежитлового приміщення магазину склала 80,2 кв. м, тобто збільшилась в порівнянні з площею, визначеною Договором купівлі продажу № 2669 від 30.10.2014 на 13,7 кв. м.

Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна б/н від 25.01.2021 року (видавник ТОВ «ТД «Курунд»), технічна характеристика 12/1000 частин будівлі, яка складається з нежитлового приміщення магазину загальною площею 80,2 кв. м., основною площею 73,3 кв. м., а саме: 1 тамбур 3,9 кв. м, 2 склад 7,9 кв. м, 3 битова 1,6 кв. м, 4 туалет 1,4 кв. м, 5 торгівельна зала 61,2 кв. м, 6 склад 4,2 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за технічними показниками є відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі.

Відповідно до акту обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові на території м. Одеси від 08.06.2023, який було складено спеціалістами Суворовської районної адміністрації, Управлінням ДАБК, Департаменту земельних ресурсів ОМР, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 до нежитлового приміщення першого поверху влаштовано одноповерхову прибудову розмірами 3,03*5,15 м на прибудинковій території із захопленням земельної ділянки, яка належить територіальній громаді міста Одеси, що відображено у технічному паспорті від 25.01.2021 року.

З Реєстру будівельної діяльності, відсутня інформація щодо реєстрації документів, що дають право на виконання будівельних робіт та які засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту за вищевказаною адресою. Згідно інформації Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради відсутня інформація про прийняття рішення щодо відведення земельної ділянки у власність чи оренду за вищевказаною адресою на ім`я ОСОБА_1 . Відповідно до інформації Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради відсутні відомості щодо видачі містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта за вищевказаною адресою.

Вказане дає підстави вважати, що одноповерхова прибудова до нежитлового приміщення першого поверху будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розмірами 3,03*5,15 м, є новоствореним реконструйованим об`єктом самочинного будівництва, право власності на яке не підлягало реєстрації на підставі договору купівлі-продажу № 2669 від 30.10.2014 року; договору про повний розрахунок № 3667 від 25.12.2014; технічного паспорту на нежитлове приміщення (магазину) від 25.01.2021 року; висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна від 25.01.2021 року.

Оскільки, наявність реєстрації речових прав на даний самочинно збудований об`єкт порушує права та законні інтереси територіальної громади м. Одеси як власника земельної ділянки, на якій розташована ця споруда, перешкоджає здійсненню повноважень щодо володіння, користування та розпорядження відповідною земельною ділянкою та створює умови для її незаконного використання відповідачкою, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким:

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Єрошенка О.Б. від 29.01.2021 № 56371156, відповідно до якого зареєстровано право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення (загальною площею 80.2 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта за власний рахунок, а саме одноповерхову прибудову до нежитлового приміщення першого поверху будинку (розмірами 3,03*5,15 м) за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору на користь Одеської обласної прокуратури та перерахувати його на р/р № UA0000564 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172 , юридична та поштова адреса Одеської обласної прокуратури: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2024 року позов заступника керівника Суворовської окружної прокуратури м. Одеса в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права, звільнення земельної ділянки шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Єрошенка Олександра Борисовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.01.2021 року № 56371156, на об`єкт нерухомого майна, а саме на нежитлове приміщення, загальною площею 80,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок звільнити земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта, а саме одноповерхову прибудову до нежитлового приміщення першого поверху будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Одеської обласної прокуратури (код за , місцезнаходження: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. № 3, р/р № UA0000564 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172) сплачений судовий збір у розмірі 6710 /шість тисяч сімсот десять/ грн. 00 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, представник Одеської міської ради (особи, яка уособлює державу, в інтересах якої прокурором заявлено позов) у судове засідання, призначене на 15.04.2025 року о 14:30 год. не з`явився, про причини не явки не повідомив.

Присутні в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Осіпенко І.В. та прокурор Бондаревський О.М. проти подальшого розгляду справи за фактичною явкою не заперечували.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 15.04.2025 року інших учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлена, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності інших учасників які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що справа перебуває в судах листопада 2023 року, а в апеляційному суді листопада 2024 року, тобто з перевищенням строків передбачених ст.ст. 210, 371 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити с удове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, визнаючи незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Єрошенка Олександра Борисовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.01.2021 року № 56371156, на об`єкт нерухомого майна, а саме на нежитлове приміщення, загальною площею 80,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101); зобов`язуючи ОСОБА_1 за власний рахунок звільнити земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта, а саме одноповерхову прибудову до нежитлового приміщення першого поверху будинку за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для задоволені позовних вимог в повному обсязі та захисту порушеного права позивача в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- будівля гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 5683,2 кв. м., житловою площею 2677,6 кв. м., належала на праві приватної власності ДП «Житлово експлуатаційна дільниця» ЗАТ «Чорноморсантехмонтаж», що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про право власності на будівлю від 25.03.2008 року, виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18413718 від 08.04.2008 року, виданим КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомого майна» (а. с. 200 201);

- відповідно до положень Договору купівлі продажу № 2669 від 30.10.2014 року, Дочірнє підприємство «Житлово експлуатаційна дільниця» ТДВ «Чорноморсантехмонтаж» передало у власність ОСОБА_1 12/1000 частин будівлі гуртожитку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний об`єкт продажу в цілому складається з будівлі, загальною площею 5683,2 кв. м., житловою площею 2677,6 кв. м. За заявою власника відчужилося приміщення магазину першого поверху: 1-тамбур площею 3.0 кв. м, 648/1000 частин 2 торгівельна зала площею 98,0 кв. м, що складає 12/1000 частин будівлі, загальною площею 66,5 кв. м. (а. с. 42);

- 09.12.2020 року Протоколом Загальних зборів № 3/11/20 ДП «Житлово експлуатаційна дільниця» ЗАТ «Чорноморсантехмонтаж» було прийнято рішення безоплатно передати з приватної власності ДП «Житлово експлуатаційна дільниця» ЗАТ «Чорноморсантехмонтаж» у власність територіальної громади м. Одеси гуртожиток та зовнішні інженерні мережі електро-, газо-, тепло-, водопостачання та водовідведення по АДРЕСА_1 , загальною площею 5683,2 кв. м., житловою площею 2677,6 кв. м. (а. с. 202 - 203);

- рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 341 від 22.12.2022 року було затверджено акт приймання передачі з приватної до комунальної власності територіальної громади міста Одеси гуртожитку з інженерними межами та зовнішніми інженерними мережами водопостачання та водовідведення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 199);

- згідно з технічним паспортом на групу нежитлових приміщень від 25.01.2021 року (видавник ТОВ «ТД «Курунд»), нежитлове приміщення магазину АДРЕСА_1 складається з: 1 тамбур 3,9 кв. м, 2 склад 7,9 кв. м, 3 битова 1,6 кв. м, 4 туалет 1,4 кв. м, 5 торгівельна зала 61,2 кв. м, 6 склад 4,2 кв. м. Загальна площа нежитлового приміщення магазину склала 80,2 кв. м, тобто збільшилась в порівнянні з площею, визначеною Договором купівлі продажу № 2669 від 30.10.2014 на 13,7 кв. м.;

- відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна б/н від 25.01.2021 року (видавник ТОВ «ТД «Курунд»), технічна характеристика 12/1000 частин будівлі, яка складається з нежитлового приміщення магазину загальною площею 80,2 кв. м., основною площею 73,3 кв. м., а саме: 1 тамбур 3,9 кв. м, 2 склад 7,9 кв. м, 3 битова 1,6 кв. м, 4 туалет 1,4 кв. м, 5 торгівельна зала 61,2 кв. м, 6 склад 4,2 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за технічними показниками є відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі.

- 29.01.2021 року рішенням державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород Дністровського району Одеської області Єрошенко О.Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 56371156 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 80,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) (а. с. 39 40).

- рішенням державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород Дністровського району Одеської області Єрошенко О.Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 56371156 від 29.01.2021 року було прийнято на підставі Договору купівлі продажу, серія та номер: № 2669, виданий 30.10.2014 року, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Буракова О.І.; Договір про повний розрахунок, серія та номер: № 3667, виданий 25.12.2014 року, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Буракова О.І.; висновок серія та номер: б/н, виданий 25.01.2021 року, видавник: ТОВ «ТД Курунд»; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 25.01.2021 року, видавник: ТОВ «ТД «Курунд».

Отже, нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке має ОСОБА_1 збільшилась в порівнянні з площею, визначеною Договором купівлі продажу № 2669 від 30.10.2014 року з 66,5 кв. м. до 80, 2 кв. м., тобто на 13,7 кв. м.

- відповідно до акту обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові на території м. Одеси від 08.06.2023 року, який було складено спеціалістами Суворовської районної адміністрації, Управлінням ДАБК, Департаменту земельних ресурсів ОМР, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 до нежитлового приміщення першого поверху влаштовано одноповерхову прибудову розмірами 3,03*5,15 м на прибудинковій території із захопленням земельної ділянки, яка належить територіальній громаді міста Одеси, що відображено у технічному паспорті від 25.01.2021 року.

Колегія суддів виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 56 ЦПК України у частинах 3, 5 (абзац 2) встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

У постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17 містяться такі правові висновки стосовно представництва прокурором держави в суді:

- з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено;

- прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України);

- участь прокурора в судовому процесі можлива, крім іншого, за умови обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме: має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах компетентним органом або підтверджено його відсутність (частини третя, четверта статті 53 ГПК України, частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»);

- щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні компетентний орган, який відсутній або всупереч вимогам закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду;

- підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Отже, в цій справі колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що для підтвердження судом підстав для представництва інтересів прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків щодо застосування норм права:

- прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, а також у разі його відсутності. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший, другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»);

- наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідний компетентний орган. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»);

- прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача;

- оскільки повноваження органів влади, зокрема й щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень у компетентного органу здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах;

- якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність компетентного органу, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 вирішувались питання: 1) чи повинен прокурор доводити бездіяльність компетентного органу або ж достатньо простого посилання на таку бездіяльність у позові при обґрунтуванні підстав для представництва; 2) якими доказами прокурор має доводити бездіяльність компетентного органу; 3) чи зобов`язаний прокурор перед зверненням до суду з`ясовувати причини бездіяльності такого органу або ж достатньо доведення самого факту бездіяльності без зазначення і доведення суду її причин.

Урегульовуючи розбіжності у викладених вище правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , на якій без відповідного дозволу виконані будівельні роботи з реконструкції квартири на першому поверсі шляхом прибудови приміщення до квартири загальною площею 80,2 кв. м., належить Одеській міській раді.

Одеська міська рада, як власник земель комунальної власності територіальної громади м. Одеси, з часу державної реєстрації права власності за відповідачкою у січні 2021 року і до часу ініціювання проведення відповідної перевірки Суворовською окружною прокуратурою м. Одеси навесні 2023 року, жодних дієвих заходів не вжила.

Після встановлення фату забудови без дозвільних документів земельної ділянки, яка не була відведена для цієї мети, на підставі акту обстеження від 08.06.2023 року, Суворовською окружною прокуратурою м. Одеси, на адресу Одеської міської ради направлено лист № 52-7929 вих-23 від 21.09.2023 року (в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру») щодо отримання інформації про вжиті заходи реагування, на який Одеською міською радою отримано відповідь від 04.10.2023 року про проведення комісійного обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 з доданням копії акту від 08.06.2023 року для вжиття заходів прокурорського реагування.

Встановивши зазначені вище обставини, суд першої інстанції з урахуванням відсутності з боку Одеської міської ради належного реагування на порушення містобудівного законодавства і наявністю відповідного листа Управління ДАБК Одеської міської ради про надання відповідного акту обстеження для прокурорського реагування, дійшов до вірного висновку, що у прокурора виникли передбачені законом підстави для подання позову в інтересах держави в особі Одеської міської ради.

Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Виходячи зі змісту ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства тощо.

Статтею 116 ЗК України визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності.

З аналізу з положень наведених норм законодавства вбачається, що, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятих в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до акту обстеження від 08.06.2023 року об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові на території м. Одеси від 08.06.2023, який було складено спеціалістами Суворовської районної адміністрації, Управлінням ДАБК, Департаменту земельних ресурсів ОМР, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 до нежитлового приміщення першого поверху влаштовано одноповерхову прибудову розмірами 3,03*5,15 м на прибудинковій території із захопленням земельної ділянки, яка належить територіальній громаді міста Одеси, що відображено у технічному паспорті від 25.01.2021 року. Відповідно до Реєстру будівельної діяльності, відсутня інформація щодо реєстрації документів, що дають право на виконання будівельних робіт та які засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту за вищевказаною адресою (а. с. 36 37).

Згідно з Листом Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради № 01-19/1320 від 04.08.2023 року до Департаменту не надходило клопотань щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі щодо розробки документації із землеустрою від імені ОСОБА_1 . У Департаменті наявне рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.06.1999 оку № 493 «Про передачу у приватну власність гр. ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,0620 га, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 , та прийняття будинку в експлуатацію (а. с. 33).

З метою з`ясування точного місця знаходження колишньої 5-ти поверхової будівлі гуртожитку, до нежитлового приміщення першого поверху якої на прибудинковій території влаштовано одноповерхову прибудову розмірами 3,03*5,15 м. без отримання дозвільних документів, а також перевірити відношення даної будівлі до земельної ділянки площею 0.062 га, за адресою: АДРЕСА_1 , має кадастровий номер :16:014:0003 та належить на праві спільної часткової власності громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , Одеською міською радою було направлено запит до Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради.

Згідно наданої Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради відповіді вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.06.1999 року № 493 передано у приватну власність гр. ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,0620 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Крім того, спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель Департаменту було здійснено виїзди за адресою: АДРЕСА_1 , з метою обстеження земельних ділянок.

Так, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 (ріг АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :16:014:0003, розташована двоповерхова житлова будівля та господарські споруди (план-схема розташування земельної ділянки та фотофіксація додається). На земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 , з кадастровим номером :16:014:0003, будівля гуртожитку не знаходиться. Земельна ділянка огороджена парканом, доступ до неї обмежений.

Також Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради зазначено, що було здійснено виїзд та обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_3 .

За результатами обстеження встановлено, що на зазначеній земельній ділянці виконані будівельні роботи з реконструкції квартири на першому поверсі шляхом прибудови приміщення до квартири в п`ятиповерховому будинку (план-схема розташування земельної ділянки та фотофіксація додається).

Враховуючи викладене, Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради повідомив, що земельна ділянка, на якій розташований гуртожиток та земельна ділянка, на якій розташований двоповерховий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , фактично розташовані в різних місцях.

Встановивши зазначені вище обставини, суд першої інстанції, врахувавши, що докази протилежного стороною відповідача суду надано не було, дійшов до мотивованого і правильного висновку, що земельна ділянка, на якій розташований гуртожиток до нежитлового приміщення першого поверху якого на прибудинковій території влаштовано одноповерхову прибудову розмірами 3,03*5,15 м., перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, будь яким особам у власність чи/або користування для будівництва прибудови за вказаною адресою не надавалась і що, доводи відповідача, що земельна ділянка на якій здійснено прибудову знаходиться у приватній власності та те, що Одеська міська рада не має у цій справі будь-якого порушеного права, яке підлягає захисту є помилковим.

Крім того, як було встановлено судом і зазначено вище, на підставі Договору купівлі продажу, серія та номер: № 2669, виданий 30.10.2014 року, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Буракова О.І.; Договір про повний розрахунок, серія та номер: № 3667, виданий 25.12.2014 року, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Буракова О.І.; висновок серія та номер: б/н, виданий 25.01.2021 року, видавник: ТОВ «ТД Курунд»; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 25.01.2021 року, видавник: ТОВ «ТД «Курунд», рішенням державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород Дністровського району Одеської області Єрошенко О.Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.01.2021 року № 56371156 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 80,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із вимогами ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, яка набрала чинності 01.01.2016 року (надалі Порядок).

Цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з п. 40 Порядку (у чинній редакції на момент прийняття рішення державного реєстратора) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у чинній редакції на момент прийняття рішення державного реєстратора) державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із п. 54 постанови КМУ від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі Постанова) (у редакції на час вчинення реєстраційної дії) державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом поділу майна, у тому числі в результаті виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, або об`єднання майна, проводиться за умови наявності технічної можливості такого поділу або об`єднання нерухомого майна та можливості використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин.

Для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу або об`єднання, подаються:

а - документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його поділу або об`єднання (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);

б - документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадків, коли об`єкт нерухомого майна створюється шляхом поділу або об`єднання без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення);

в - технічний паспорт на новостворений об`єкт нерухомого майна;

г - документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків поділу або об`єднання таких об`єктів нерухомого майна, як квартира, житлове або нежитлове приміщення тощо).

Відповідно до п. 43 Постанови, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор з використанням наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримує відомості Єдиного реєстру документів про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та перевіряє відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в зазначеному Реєстрі.

Згідно п. 2 Постанови, реконструкція реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єкта містобудування.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про архітектурну діяльність», для створення об`єкта архітектури виконується комплекс робіт, який зокрема включає: будівництво (нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт) та знесення об`єкта архітектури, архітектурно-будівельний контроль, технічний та авторський нагляди під час здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об`єкта містобудування; прийняття спорудженого об`єкта в експлуатацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За вимогами ст. 28 ЗУ «Про архітектурну діяльність», власники та користувачі об`єктів архітектури зобов`язані отримувати в установленому законодавством порядку документ дозвільного характеру, що дає право на виконання робіт, пов`язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об`єкта архітектури.

Відповідно до положень ст. 1 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», будівництво - нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об`єкта будівництва.

Відповідно до положень ДБН А.2.2-3:2014, реконструкція це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його технікоекономічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності).

Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Встановивши, що площа нежитлового приміщення магазину АДРЕСА_1 складається з: 1 тамбур 3,9 кв. м, 2 склад 7,9 кв. м, 3 битова 1,6 кв. м, 4 туалет 1,4 кв. м, 5 торгівельна зала 61,2 кв. м, 6 склад 4,2 кв. м., а всього 80,2 кв. м., що на 13,7 кв. м. більше в порівнянні з площею, визначеною договором купівлі-продажу № 2669 від 30.10.2014 року 66,5 кв. м., суд першої інстанції з урахуванням отриманої відповіді, що земельна ділянка, на якій влаштоване будівництво, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси та будь-яким особам у власність чи/або користування для будівництва прибудови за вказаною адресою не надавалась, врахувавши, що технічний паспорт побудованої будівлі, на підставі якого в тому числі здійснювалась державна реєстрація права власності на одноповерхову будівлю зі збільшеною площею не є правовстановлюючим документом, дійшов до правильного і обґрунтованого висновку, що державна реєстрація права власності на реконструйоване нежитлове приміщення (загальною площею 80.2 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за адресою: АДРЕСА_1 , була проведена без документів про прийняття даного об`єкта в експлуатацію та правовстановлюючих документів на земельну ділянку а подані документи щодо технічної інвентаризації та право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції не були достатніми для проведення державної реєстрації та підтвердження права власності на об`єкт нерухомості.

Тому колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що рішення державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Єрошенка О.Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.01.2021 року № 56371156 підлягає скасуванню як таке, що порушує права територіальної громади м. Одеси на земельну ділянку, на якій знаходиться новостворений реконструйований об`єкт самочинного будівництва, а саме одноповерхова прибудова до нежитлового приміщення першого поверху будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розмірами 3,03*5,15 м, та як таке, що прийняте із порушенням законодавства за відсутності документів, що підтверджують виникнення права власності на самочинно збудований (прибудований) об`єкт площею 13,7 кв. м.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки будь які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що будь-які дії, направлені на фактичне використання земельної ділянки без оформлення права власності на земельну ділянку або права постійного користування чи права оренди земельної ділянки в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", є самовільним заняттям земельної ділянки.

Вказані висновки також сформовані у постановах ВС від 20.02.2020 року у справі № 1940/1655/18, від 30.06.2020 року у справі № 2040/6701/18, від 09.02.2021 року у справі № 500/2528/19 та від 01.06.2021 року у справі № 340/461/21.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Крім того, згідно зі ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до положень абз. 2 ст. 28 Закону України «Про архітектурну діяльність» власники та користувачі об`єктів архітектури зобов`язані отримувати в установленому законодавством порядку документ дозвільного характеру, що дає право на виконання робіт, пов`язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об`єкта архітектури.

Здійснення будівельних робіт на об`єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Таким чином, вищевикладені обставини свідчать про здійснення самочинного будівництва без документів, що дають право на виконання будівельних робіт, на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси за адресою: м. Одеса, вул. Жоліо Кюрі, 32, яка не була відведена для цієї мети.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда або інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Враховуючи те, що за змістом ст.ст. 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, а відтак виключає це майно з цивільного обороту (правова позиція Верховного Суду України від 30.09.2015 року у справі № 6-286 цс 15).

Врахувавши наведені норми законодавства, та, що Одеською міською радою рішення про надання відповідачу чи/або іншим особам у власність або у користування земельної ділянки за вказаною адресою для будівництва не приймалось, суд вірно зазначив, що має місце самовільне зайняття земельної ділянки.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленої у постанові по справі № 6-130цс13, відповідно до якої у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником отримано право власності. Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти, не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-180цс14 об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: 1) земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; 2) відсутній належним чином затверджений проект; 3) під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Вірно встановивши обставини справи, вірно визначившись з нормами, якими врегульовані спірні правовідносини, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що здійснення самочинного будівництва без документів, що дають право на виконання будівельних робіт, та на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси, що не була відведена для цієї мети, є підставою для знесення такого об`єкту.

Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Filad», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spai», заява серія А № 303-А; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Filad», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 03.06.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова