Справа № 646/4/24
№ провадження 2/646/204/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.25 м.Харків

Основ`янський районний суду міста Харкова

у складі: головуючого судді Барабанової В.В.,

при секретарі судового засідання Ільченко В.В.,

за участю представника позивача Пархоменка О.О..,

представника відповідача адвоката Книша А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальності «Виробничо-комерційна фірма «Вента-Плюс», представник позивача Тищенко Вікторія Анатоліївна до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділ в натурі частки у праві власності на нежитлову будівлю, -

встановив:

01.01.2024 до Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальності «Виробничо-комерційна фірма «Вента-Плюс», представник позивача Тищенко Вікторія Анатоліївна до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділ в натурі частки у праві власності на нежитлову будівлю, в якій позивач просить виділити Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «ВЕНТА-ПЛЮС» в натурі в окрему інвентарну одиницю 1/2 частину у праві власності на нежитлову будівлю літ. «Л-2», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «ВЕНТА-ПЛЮС» створене та зареєстроване як юридична особа 03.08.2023. Засновниками ТОВ «ВКФ «ВЕНТА-ПЛЮС» є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Статутний капітал ТОВ «ВКФ «ВЕНТА-ПЛЮС» сформований за рахунок майнових вкладів засновників, а саме: ОСОБА_3 внесла до статутного капіталу 1/4 частку нежитлової будівлі літ. «Л-2», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_4 також внесла до статутного капіталу 1/4 частку нежитлової будівлі літ. «Л-2», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, ТОВ «ВКФ «ВЕНТА-ПЛЮС» є власником 1/4 та 1/4 часток (а в сумі 1/2 частки) у праві власності на нежитлову будівлю літ. «Л-2», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Іншими співвласниками нежитлової будівлі літ. «Л-2», загальною площею 362,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (далі - нежитлова будівля) є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - Відповідачі), яким належить по 1/4 частки у праві власності на нежитлову будівлю кожному.

З моменту набуття Позивачем часток у праві власності на нежитлову будівлю і до теперішнього часу ТОВ «ВКФ «ВЕНТА-ПЛЮС» не має можливості використовувати нежитлову будівлю для здійснення господарської діяльності, так як Відповідачі використовують вказану нежитлову будівлю самостійно, представники Позивача не мають доступу до нежитлової будівлі та сторони не можуть досягти домовленості щодо порядку користування спільним майном.

У 2022 році засновники ТОВ «ВКФ «ВЕНТА-ПЛЮС» звертались до Відповідачів з пропозицією щодо оренди належних їм часток у нежитловій будівлі, але домовленості досягнуто не було (листування у додатках до позовної заяви п.п.7, 8).

22.11.2023 ТОВ «ВКФ «ВЕНТА-ПЛЮС» на адреси Відповідачів (за місцем їх реєстрації, за місцем їх фактичного проживання та за місцем ведення ними бізнесу) були направлені листи з пропозицією укласти договір про виділ у натурі з нерухомого спільного майна 1/2 частки нежитлової будівлі літ. «Л-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ТОВ «ВКФ «ВЕНТА-ПЛЮС».

Однак, вказані листи не були отримані Відповідачами та були повернуті Укрпоштою Позивачу, в зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Таким чином, Позивач намагався, але не зміг в досудовому порядку врегулювати із Відповідачами питання щодо виділу своєї частки зі спільного майна.

Згідно з частинами першою, другою статті 364 Цивільного Кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

В зв`язку з викладеним, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про виділ в натурі частки Позивача у нежитловій будівлі, що призвело до неможливості вчинити договір про виділ цього майна, в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 364 ЦК України, Позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права шляхом здійснення виділу в натурі належної йому частки у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно.

У зв`язку з викладеним, позивач просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено цивільну справу до розгляду в загальному позовному провадженні в підготовче судове засідання.

26.01.2024 відповідачі подали відзив на позовну заяву, в якому виклади заперечення з приводу позовних вимог, посилаючись на таке.

Дійсно згідно договору купівлі-продажу від 14 серпня 2010 року нежитлова будівля пекарні, літ. «Л-2» загальною площею 362,4 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 належала в рівних долях гр-нам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Як стало відомо із позовної заяви гр-не ОСОБА_4 та ОСОБА_3 внесли свої частки по 1/4 частині спірного нежитлового приміщення відповідно до статутного фонду позивача, тобто ТОВ ВКФ «ВЕНТА-ПЛЮС».

Між сторонами, як між фізичними особами домовленості, щодо поділу приміщення в натурі досягнуто не було, оскільки в приміщенні зараз існує працююче виробництво і поділ спірного приміщення фактично призведе його запинки і подальшу неможливість його існування в цілому.

Також неодноразові перемовини між сторонами не призвели до вирішення питання щодо продажу своїх часток ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як фізичними особами відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Сторони на змогли домовитись про розумну ціну вказаних часток.

Відповідачі заперечують проти виділу в натурі в окрему інвентарну одиницю 1/2 частку у праві власності на нежитлову будівлю літ. «Л-2», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки розміщення в спірному приміщенні ще одного підприємства с аналогічним видом діяльності, а саме виробництвом хлібо-булочних виробів зробить неможливим існування ФОП ОСОБА_2 , одного з відповідачів, яке на час подачі позовної заяви також і як позивач займається виробництвом хлібобулочних виробів.

Ухвалою суду від 28.02.2024 клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальності «Виробничо-комерційна фірма «Вента-Плюс», адвоката Пархоменка О.О. про призначення судової будівельно-технічної експертизи задоволено. Призначено по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальності «Виробничо-комерційна фірма «Вента-Плюс», представник позивача Тищенко Вікторія Анатоліївна до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділ в натурі частки у праві власності на нежитлову будівлю, судову будівельно-технічну експертизу. Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено.

03.01.2025 на адресу суду надійшов висновок експерта від 25.12.2024 № 2966.

Ухвалою суду від 13.01.2025 поновлено провадження у справі.

13.02.2025 на адресу суду надійшла заява представника позивача про долучення до матеріалів справи висновку щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна, що складений 23.01.2023 ФОП ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 10.03.2025 закрито підготовче провадження по справі. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до Закону України від 26 лютого 2025 року №4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів, з 25 квітня 2025 року Червонозаводський районний суд м. Харкова перейменовано на Основ`янський районний суд міста Харкова.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка та дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як доводить суду позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «ВЕНТА-ПЛЮС» створене та зареєстроване як юридична особа 03.08.2023. Засновниками ТОВ «ВКФ «ВЕНТА-ПЛЮС» є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Статутний капітал ТОВ «ВКФ «ВЕНТА-ПЛЮС» сформований за рахунок майнових вкладів засновників, а саме: ОСОБА_3 внесла до статутного капіталу 1/4 частку нежитлової будівлі літ. «Л-2», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_4 також внесла до статутного капіталу 1/4 частку нежитлової будівлі літ. «Л-2», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, ТОВ «ВКФ «ВЕНТА-ПЛЮС» є власником 1/4 та 1/4 часток (а в сумі 1/2 частки) у праві власності на нежитлову будівлю літ. «Л-2», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, згідно договору купівлі-продажу від 14 серпня 2010 року нежитлова будівля пекарні, літ. «Л-2» загальною площею 362,4 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 належала в рівних долях гр-нам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

В своєму позові позивач посилається на те, що між сторонами не досягнуто домовленості про виділ в натурі частки позивача у нежитловій будівлі, що призвело до неможливості вчинити договір про виділ цього майна, в порядку передбаченому ч. 4 ст. 364 ЦК України, позивач вимушений звернутися до суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.

Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.

Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17 зроблено висновок, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до висновку експерта від 25.12.2024 №2966 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, встановлено:

«Відсутня технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів в галузі будівництва виділити 1/2 частку у праві власності на нежитлову будівлю літ «Л-2», загальною площею 367, 7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «ВЕНТА-ПЛЮС».

Надати варіанти виділу в натурі виділити 1/2 частку у праві власності на нежитлову будівлю літ «Л-2», загальною площею 367, 7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «ВЕНТА-ПЛЮС», відповідно до часток співвласників та вимог нормативно-правових актів, не надається можливим.

Розділити об`єкт дослідження, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , між усіма співвласниками з урахуванням того, що у позивача ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «ВЕНТА-ПЛЮС» мається у власності 1/2 частина, а у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/4 частині спірного приміщення відповідно, не надається можливим.

Ринкова вартість 1/2 частини нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , складає 1 402 900, 00 грн.»

Таким чином, згідно висновку експерта вирішення питання що стосується предмету позову не вбачається можливим.

Щодо висновку щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна, що складений 23.01.2023 ФОП ОСОБА_5 , згідно якого ФОП « ОСОБА_5 » запропоновано 4 варіанту виділу частки нерухомого майна, слід зазначити про таке.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст.102 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Тобто, висновок експертизи є одним із доказів, на підставі якого суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи і який оцінюється судом разом із іншими доказами за загальними правилами, однак висновок експертизи є докладним описом досліджень проведених експертом (фахівцем) в певній сфері знань з питань, які не можуть бути досліджені в межах судового засідання складом суду.

За змістом статті 102 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

На підтвердження можливості виділу спірного майна, позивачем було надано суду відповідний висновок ФОП ОСОБА_5 щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна, що складений 23.01.2023, складений за замовленням позивача.

В той же час, беручи до уваги, що відповідний звіт не є експертним висновком в розумінні положень ст. 102 ЦПК України, то суд відхиляє цей доказ.

В той же час, висновок експерта від 25.12.2024 №2966 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, виконаний на виконання ухвали суду, експертом ліцензованої установи, на підставі наданих матеріалів цивільної справи та шляхом безпосереднього дослідження об`єкту нерухомого майна.

У вказаних висновках містяться протилежні підходи до постановлено питання про можливість виділення частки майна, що є предметом позову, в той же час позивачем не заявлялося клопотання про проведення комплексної експертизи.

Таким чином, надані суду висновки, які складені як на виконання ухвали суду так і на замовлення позивача, обґрунтовані різними вихідними даними і до того ж всупереч положень ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку ФОП ОСОБА_5 відсутнє посилання на те, що він підготовлений для подання до суду.

За таких обставин, для визначення можливості виділу частки майна позивача суд відхиляє надані позивачем докази у виді висновку ФОП ОСОБА_5 та бере до уваги зміст висновку експерта від 25.12.2024 № 2966 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, складеного на виконання ухвали суду, оскільки такий висновок експерта є належним і допустимим доказом в контексті положень ст. 77, 102 ЦПК України і судом не встановлено обставин, які б свідчили про необґрунтованість такого доказу.

Позивач пред`явив позовні вимоги саме про виділ належної йому частки в праві спільної часткової власності на нежитлове приміщення за правилами статті 364 ЦК України. Позовних вимог про поділ нежитлового приміщення у натурі між сторонами в порядку статті 367 ЦК України позивач не заявляв.

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 у справі №445/442/16 (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкта нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу.

Верховний Суд у постанові від 17 травня 2022 року у справі № 570/2438/19 (провадження 61-11448св20) зазначив, що виділ з нерухомого майна частки як самостійного об`єкта повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами, що, зокрема, встановлюється за результатами проведення будівельно-технічної експертизи та висновку щодо технічної можливості виділу.

Оскільки після виділу частки із спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У даному випадку суд враховує висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, згідно якого виділ частки на вимогу позивача є неможливим, який є належним та допустим доказом.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, суд залишає судові витрати щодо сплати судового збору за позивачем.

Керуючись ст. 12, 13, 76-83, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальності «Виробничо-комерційна фірма «Вента-Плюс», представник позивача Тищенко Вікторія Анатоліївна до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділ в натурі частки у праві власності на нежитлову будівлю відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: Товариства з обмеженою відповідальності «Виробничо-комерційна фірма «Вента-Плюс», адреса фактичного місця знаходження: м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 21, .

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: В.В. Барабанова