КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/3300/23 Головуючий у суді І інстанції Муранова-Лесів І.В.
Провадження № 22-ц/824/2933/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»(далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, а саме:

- за кредитним договором № /385940 у розмірі 22 000,00 грн, з яких 5 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 16 500,00 грн - сума заборгованості за відсотками;

- за кредитним договором № 00681-03/2021 у розмірі 28 000,00 грн, з яких 7 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 21 000,00 грн - сума заборгованості за відсотками;

- за договором позики № 1281128 у розмірі 34 388,20 грн, з яких 10 150,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 24 238,20 грн - сума заборгованості за відсотками;

- за кредитним договором № /645081 у розмірі 20 000,00 грн, з яких 5 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15 000,00 грн - сума заборгованості за відсоткам, а всього у загальному розмірі 104 388,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що 02 березня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /385940, підписаний електронним підписом, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

08 грудня 2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 08122021, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 22 000,00 грн, з яких: 5 500,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 16 500,00 грн - заборгованість за відсотками, що підтверджується реєстром боржників до вказаного договору.

02 березня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 00681-03/2021, підписаний електронним підписом позичальника.

30 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 30112021-1, у відповідності до умов якого позивач набув право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у томі числі право грошові вимоги до відповідача на суму 28 000,00 грн, з яких: 7000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 21 000,00 грн - заборгованість за відсотками.

04 березня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»та ОСОБА_1 укладено договір позики № 1281128, підписаний електронним підписом позичальника.

14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»та ТОВ «ФК «ЄАПБ»укладений договір факторингу № 14/06/21, згідно із умовами якого, а також реєстру боржників № 3 позивач набув права грошової вимоги до відповідача на суму 34 388,20 грн, з яких: 10 150,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 24 238,20 грн - заборгованість за відсотками.

05 березня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № /645081, підписаний електронним підписом позичальника.

09 грудня 2021 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ»укладений договір факторингу № 09122021, у відповідності з яким та реєстру боржників позивач набув права грошової вимоги до відповідача на суму 20 000,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 15 000,00 грн - заборгованість за відсотками.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за укладеними в електронній формі договорами, а з моменту отримання права вимоги до боржника за вищевказаними договорами ним не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій, позивач просив суд стягнути з відповідача вищевказані суми заборгованості, а також понесені судові витрати

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості:

- за договором про надання фінансового кредиту № /385940 від 02 березня 2021 року у розмірі 17 875 грн, з яких: 5 500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 375 грн - сума заборгованості за відсотками,

- за договором про надання фінансового кредиту № 00681-03/2021 від 02 березня 2021 року у розмірі 22 750 грн, з яких: 7 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15 750 грн - сума заборгованості за відсотками;

- за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1281128 від 04 березня 2021 року у розмірі 16 209,55 грн, з яких: 10 150 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6 059,55 грн - сума заборгованості за відсотками;

- за договором про надання фінансового кредиту № /645081 від 05 березня 2021 року у розмірі 16 250 грн, з яких: 5 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 250 грн - сума заборгованості за відсотками;

- всього на загальну суму 73 084,55 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481 грн.

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року заяву представника відповідача - адвокатом Старчі А.В. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ОСОБА_1 частину понесених судових витрат на правничу допомогу в сумі 2 399,20 грн.

Не погоджуючись з основним судовим рішенням від 30 квітня 2024 року, відповідач в особі представника - адвоката Старчі А.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивачем не було доведено належними і допустимими доказами факту надання грошових коштів, оскільки матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів, які б свідчили про передачу грошових коштів позичальнику та користування ними. Відсутні і достовірні докази відступлення права вимоги за договорами на користь позивача. Наполягає на тому, що він кредитні договори в електронній формі не укладав (не підписував), грошові кошти від фінансових установ не отримував взагалі, а всі наявні у справі докази є неналежними і недопустимими.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 10 квітня 2025 року закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням її учасників.

Від ТОВ «ФК «ЄАПБ» до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій позивач просить вказану апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи відповідача є безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав належну оцінку наявним доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Учасники справи та/або їх представники в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, а тому колегія суддів дійшла висновку, що неявка сторін відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволенняз таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 березня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір в електронному вигляді, який складається з Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № /385940 та Додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту № /385940, за змістом якого сторони домовилися про надання фінансового кредиту в сумі 5 500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 днів, до 31 березня 2021 року зі сплатою 912,5 % річних від суми кредиту з розрахунку 2,5 % на добу (тип процентної ставки - фіксована) (т. 1, а.с. 10, 11).

Відповідно до графіку розрахунків загальна сума платежів мала складати 9 625,00 грн, у тому числі сума нарахованих процентів - 4 125,00 грн. (т. 1, а.с. 11).

Договір підписаний сторонами електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, у тому числі відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора R88952.

Відповідно до пункту 4.3 договору у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в пункті 1.2 цього договору та/або в Додатку(ах) до цього договору, проценти, передбачені в пунктом 1.3 цього договору, продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з дня укладення договору.

Згідно із пунктом 6.1 кредитного договору цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до інформаційної довідки вих. №339/06 від 26 червня 2023 року ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція: номер транзакції - 31470-14069-70313, сума транзакції - 5 500 грн, дата і час проведення транзакції - 02.03.2021 18:10:08, номер карти - НОМЕР_1 , банк-емітент - UKRSIB BANK (т. 1, а.с. 123).

На виконання вимог ухвали суду першої інстанції АТ «УкрСиббанк»надало відповідь від 04 березня 2024 року №29-4-01/07-511-БТ, в якій повідомлено, що платіжна картка № НОМЕР_1 , на яку було зараховано кошти 02 березня 2021 року в сумі 5 500,00 грн, 02 березня 2021 року в сумі 7 000,00 грн, 05 березня 2021 року в сумі 5 000,00 грн, емітована в АТ «УкрСиббанк»до карткового рахунку НОМЕР_2 у валюті UAH, відкрита на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 57).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № /385940 від 02 березня 2021 року, укладеного між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 , на суму кредиту 5 500,00 грн нараховувалися відсотки у період з 02 березня 2021 року по 29 червня 2021 року включно на загальну суму 16 500,00 грн, що відповідає зазначеній в договорі процентній ставці 912,5 % річних (2,5% на добу): 5 500,00 грн : 365 днів х 120 днів (з 02 березня по 29 червня 2021 року включно) х 912,5 % = 16500,00 грн (т. 1, а.с. 124-126).

02 березня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання фінансового кредиту № 00681-03/2021, а також Додаток № 1 до договору, відповідно до умов якого сторони домовилися про надання фінансового кредиту в розмірі 7 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 днів (до 31 березня 2021 року) зі сплатою 912,5 % річних від суми кредиту з розрахунку 2,50 % на добу (тип процентної ставки - фіксована) (т. 1, а.с. 21-23).

Відповідно до графіку розрахунків загальна сума платежів мала складати 12 250,00 грн, у тому числі сума нарахованих процентів - 5 250,00 грн (т. 1, а.с. 23 зворот).

Відповідно до пункту 4.3 договору у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в пункті 1.2 цього договору та/або в Додатку(ах) до цього договору, проценти, передбачені в пунктом 1.3 цього договору, продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з дня укладення договору.

Договір підписаний сторонами електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, у тому числі відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора W54469.

Згідно інформаційної довідки вих. № 17/09 від 04 вересня 2023 року ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція: номер транзакції - 31464-53024-65433, сума транзакції - 7 000 грн, дата і час проведення транзакції - 02.03.2021 02:35:00, номер карти - НОМЕР_1 , банк-емітент - UKRSIB BANK (т. 1, а.с. 117).

За змістом вищевказаної відповіді АТ «УкрСиббанк» від 04 березня 2024 року № 29-4-01/07-511-БТ, платіжна картка № НОМЕР_1 , на яку 02 березня 2021 року було зараховано кошти в сумі 7 000,00 грн, емітована в АТ «УкрСиббанк» до карткового рахунку НОМЕР_2 у валюті UAH, відкрита на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 57).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 00681-03/2021 від 02 березня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 , на суму кредиту 7 000,00 грн нараховувалися відсотки у період з 02 березня 2021 року по 29 червня 2021 року включно в сумі 175,00 грн щоденно, що відповідає зазначеній в договорі процентній ставці 912,5 % річних (2,5% на добу): 7 000,00 грн : 365 днів х 120 днів (з 02 березня по 29 червня 2021 року включно) х 912,5 % = 21 000,00 грн (т. 1, а.с. 118-121).

04 березня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»та відповідачем був укладений договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1281128 в електронному вигляді, відповідно до якого сторони домовилися про надання позики в сумі 10 150,00 грн на строк 30 днів (до 03 квітня 2021 року) із процентною ставкою 1,99 % на добу (тип процентної ставки - фіксована), зниженою процентною ставкою 1,79 % та процентною ставкою за понадстрокове користування позикою - 2,7 % в день, орієнтовна річна процентна ставка - 653,35 %, орієнтована загальна вартість позики - 15 600,56 грн (т. 1, а.с. 34).

За змістом пункту 1 договору за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк (строк позики) шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а останній зобов`язується повернути позикодавцеві таку є суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Згідно із пунктом 4.2 договору позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ (далі - Правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) йому зрозумілі.

Договір підписаний сторонами електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, у тому числі відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора DeoAvUD3YQ.

Разом із позовною заявою та з наступними заявами по суті справи і клопотаннями про приєднання доказів позивачем зазначені Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) суду надано не було.

Відповідно до інформаційної довідки вих. № 04/05-2023-65 від 04 травня 2023 року ТОВ «ФК Фінекспрес» відповідно до умов договору № 23-01-18/5 від 23 січня 2018 року, укладеного між цієї компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», було здійснено наступні успішні перекази: 04.03.2021 на суму 10 150,00 грн відбувся успішний переказ на карту № НОМЕР_4 , номер платежу 61430 (т. 1, а.с. 107).

Згідно із відповіддю АТ «Перший Український Міжнародний Банк» № КНО-07.8.6/1607БТ від 06 березня 2024 року від ТОВ «ФК Фінекспрес» 04 березня 2021 року була здійснена транзакція на банківську платіжну картку № НОМЕР_5 в сумі 10 150,00 грн через сервіс ТОВ «ФК Фінекспрес» (), який обслуговується банком згідно із договором № 02/68-18 від 31 травня 2018 року (т. 2, а.с. 59).

На виконання вимог ухвали суду АТ «Укргазбанк» надало відповідь від 11 квітня 2024 року № БТ-4067, в якій повідомлено, що рахунок IBAN НОМЕР_6 , відкрито на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , а також надано виписку за 04 березня 2021 року по поточному рахунку із відображенням операції щодо зарахування коштів в сумі 10 150,00 грн (т. 2, а.с. 76, 77).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1281128 від 04 березня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , на суму кредиту 10 150,00 грн нараховувалися відсотки у період з 04 березня 2021 року по 02 квітня 2021 року включно по 181,69 грн щоденно, що відповідає зниженій процентній ставці 1,79 %, за період з 03 квітня по 08 квітня 2021 року включно на загальну суму 1 416,94 грн, а також з 08 квітня по 02 липня 2021 року включно по 201,99 грн щоденно, що відповідає зазначеній в договорі процентній ставці 1,99 % на добу (т. 1, а.с. 109-112).

Зазначена у позовній заяві сума процентів у розмірі 24 238,20 грн відповідає наступному розрахунку: 10 150,00 грн (сума позики) х 1,99 % (процентна ставка добова) х 120 днів (з 04 березня по 02 липня 2021 року включно) = 24 238,20 грн.

05 березня 2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір в електронному вигляді, який складається із Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № /645081 та Додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту № /645081, за змістом якого сторони домовилися про надання фінансового кредиту у розмірі 5 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 днів (до 03 квітня 2021 року) зі сплатою зі сплатою 912,5 % річних від суми кредиту з розрахунку 2,5 % на добу (тип процентної ставки - фіксована) (т. 1, а.с. 47, 48)

Відповідно до графіку розрахунків загальна сума платежів мала складати 875,00 грн, у тому числі сума нарахованих процентів - 3 750,00 грн (т. 1, а.с. 48).

Договір підписаний сторонами електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, у тому числі відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора R27046.

Відповідно до пункту 4.3 договору у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в пункті 1.2 цього договору та/або в Додатку(ах) до цього договору, проценти, передбачені в пунктом 1.3 цього договору, продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з дня укладення договору.

Згідно із пунктом 6.1 договору він складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до інформаційної довідки вих. №1107/06 від 27 червня 2023 року ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція: номер транзакції - 31496-30085-63053, сума транзакції - 5 000 грн, дата і час проведення транзакції - 05.03.2021 18:50:11, номер карти - НОМЕР_1 , банк-емітент - UKRSIB BANK (т. 1 а.с. 113).

Факт зарахування коштів підтверджується відповіддю АТ «УкрСиббанк»від 04 березня 2024 року № 29-4-01/07-511-БТ (т. 2, а.с. 57).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № /645081 від 05 березня 2021 року, укладеного між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 , на суму кредиту 5 000,00 грн нараховувалися відсотки у період з 05 березня 2021 року по 02 липня 2021 року включно на загальну суму 15 000,00 грн, що відповідає зазначеній в договорі процентній ставці 912,5 % річних (2,5 % на добу): 5 000,00 грн : 365 днів х 120 днів (з 02 березня по 29 червня 2021 року включно) х 912,5 % = 15000,00 грн (т. 1, а.с. 114-115).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови взятого на себе зобов`язання за кредитними договорами, у зв`язку з чим позивач, який набув право вимоги за цими договорами, вправі задовольнити свої вимоги шляхом стягнення непогашеної суми заборгованості.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі досліджених судом доказів, з правильним застосуванням норм матеріального права.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статтях 526, 530, 610, 612 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зазначено, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) вказала, що у випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, тому правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством. У разі якщо договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) Велика Палата Верховного Суду також зробила правовий висновок, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

У постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16 зроблено висновок, що «до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій».

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див., зокрема постанову Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20)).

В частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» ЄСПЛ наголосив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом першої інстанції на підставі наявних у справі доказів встановлено, що договір позики та кредитні договори відповідачем та фінансовими установами укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису.

Ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до статті 81 ЦПК України.

Таким чином, просте заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність вад волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме відповідачем.

ОСОБА_1 не надав жодних доказів несанкціонованого доступу до його особистого кабінету, використання його персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність його вільної волі на укладення договору або фальсифікацію електронного підпису.

Доказів того, що його персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від його імені, останнім суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність укладених договорів.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав доказів отримання відповідачем листа на електронну пошту та/або смс-повідомлень, а також доказів здійснення входу до особистого кабінету, що свідчить про відсутність доказів укладення кредитного договору в електронному вигляді, також є безпідставними, адже факт укладення електронного договору підтверджується не повідомленнями про вхід, а самим електронним договором, підписаним електронним підписом із одноразовим ідентифікатором, що передбачено статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Надання копії електронного договору, підписаного таким ідентифікатором, є достатнім доказом прийняття оферти відповідачем.

Відхиляючи як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про відсутність доказів надання (перерахування) відповідачу кредитних коштів, колегія суддів виходить з наступного.

Первісні кредитори ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» є фінансовими, а не банківськими установами.

Тому зважаючи на положення Закону України «Про платіжні послуги», інформаційний лист платіжного сервісу (платіжної системи), через який здійснювалося перерахування коштів, є первинним обліковим документом, що підтверджує факт здійснення платіжної операції та всі її реквізити.

Надані позивачем інформаційні листи та витребувані в судовому порядку відповіді із банківських установ містять інформацію про перерахування коштів на банківську картку, визначену відповідачем в договорах кредиту (позики), що у сукупності з іншими доказами, такими як укладені договори та розрахунки заборгованості, належним чином підтверджує факт надання кредитних коштів відповідачу.

Вимога відповідача про надання саме банківської виписки є помилковою, оскільки платіжні операції в даному випадку здійснювалися через небанківську платіжну систему і відповідний інформаційний лист є належним первинним документом, що підтверджує транзакцію.

Також, враховуючи умови надання кредитних коштів, колегія суддів зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів, мав можливість представити суду по такому рахунку виписку. Між тим, правом надання таких доказів відповідач також не скористався.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.

Законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивачем не було доведено отримання ним грошових коштів, а саме не надано виписку з особових рахунків позичальника, відхиляються апеляційним судом як неспроможні з огляду на те, що судом в результаті повного та всебічного дослідження наявних в матеріалах справи доказів встановлено факт наявності між сторонами договірних (кредитних) правовідносин та здійснення доручення оператору платіжних послуг здійснити переказ кредитних коштів на відповідні банківські рахунки позичальника, вказані у договорах.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010, згідно яких стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У справі, що переглядається, позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених укладеними кредитними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Відповідач жодним чином не оспорював укладання кредитних договорів. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаного.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Доводи апеляційної скарги про неправильне нарахування позивачем процентів за договором позики № 1281128 від 04 березня 2021 року також є безпідставними.

Так, позивач нарахував проценти за користування позикою протягом 90 днів у розмірі 24 238,00 грн. Разом із тим, суд першої інстанції стягнув проценти лише за тридцять днів, виходячи з того, що стороною позивача не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що за укладеним між відповідачем та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1281128 від 04 березня 2021 року сторони дійшли згоди та позичальником було оформлено продовження строку користування позикою (пролонгація).

Отже, суд вірно обрахував суму заборгованості за позикою, яка становить 16 209,55 грн і складається із основної суми позики у розмірі 10 150,00 грн та відсотків за користування позикою - 6 059,55 грн (10 150,00 грн х 1,99 % х 30 днів).

Доказів належного виконання взятих зобов`язань (повернення позики й сплати процентів) перед позивачем за умовами договору не надано.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору. При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 вказується, що «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним».

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України)».

Так, до матеріалів справи позивачем надано докази, які засвідчують факт набуття ТОВ «ФК «ЄАПБ права вимоги за договором позики від 04 березня 2021 року № 1281128 й кредитними договорами від 02 березня 2021 року № /385940 та № 00681-03/2021, від 05 березня 2021 року № /645081, зокрема, належно оформлені та завірені договори факторингу, витяги з реєстру боржників.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до наведених вимог закону на підтвердження позовних вимог позивач надав належним чином засвідчені витяги з договорів факторингу та витяги з Реєстрів боржників до договорів факторингу, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відтак, не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції на те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ не надало доказів переходу до його права грошової вимоги та доказів оплати ціни продажу за договорами факторингу.

Проведення оплати за договорами факторингу не має вирішального значення для справи, оскільки за умовами усіх договорів факторингу перехід права вимоги (набуття права вимоги) відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі відповідного Реєстру боржників і не пов`язаний з оплатою за договорами.

Отже, встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, у зв`язку з чим дійшов цілком законного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» та стягнення із ОСОБА_1 на його користьсуму заборгованості за договорами кредиту (позики) в загальному розмірі 73 084,55 грн.

Приведені представником відповідача в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки носять формальний характер, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення норм закону, у тому числі в частині змагальності і диспозитивності цивільного судочинства.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги відповідача.

Суд першої інстанції з дотриманням приписів процесуального законодавства всебічно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2024 рокуу даній справі - без змін.

У такому разі розподіл судових витрат відповідача, понесених в суді апеляційної інстанції, не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній