Cправа № 563/1596/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2025 року Корецький районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Сірака Д.Ю.

секретар судового засідання Литвинчук Л.Л.

за участю: представника відповідача, адвоката Столярчук Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Укрглобал-фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Представник ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» звернувся до суду з позовом вказуючи, що 08 серпня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , в електронній формі, відповідно до положень ЗУ «Про електронну комерцію», було укладено кредитний договір № 3882839, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 16 400 грн., строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку емітовану в АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування. Товариство належним чином виконало свої договірні зобов`язання, перерахувавши на рахунок відповідача кредитні кошти. Натомість, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором кредиту належним чином не виконав. 24 квітня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» уклали договір факторингу № 24/04/23, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3882839 від 08 серпня 2023 року. Станом на 24 квітня 2024 року заборгованість відповідача становила 101 024 грн. (заборгованість за тілом кредиту 16 400 грн. та заборгованість за нарахованими процентами 84 624,00 грн.). Зважаючи на зазначене, звернулись до суду з відповідним позовом.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву, представниця (за Дорученням для надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 27 березня 2025 року № 017/02.5/2928) адвокат Столярчук Т.П. просила суд відмовити в задоволенні позову у частині стягнення відсотків за користування кредитом. Зазначає, що в період з 16 по 21 серпня 2023 року ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією рф проти України. Відповідач, визнає факт укладення договору між ним та ТОВ «Лінеура Україна» на підставі якого отримав кошти у розмірі 16 400 грн., з метою купівлі тактичного шолому (у зв`язку із призовом 11.02.2023 року на військову службу за призовом під час мобілізації у ЗСУ). Вважає, що у позивача відсутні правові підстави для стягнення з нього суми відсотків оскільки, він на момент укладення кредитного договору був військовослужбовцем ЗСУ, а тому відповідно до положень ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом є незаконним.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, 06 травня 2025 року до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог до 16 400,00 гривень, що становить лише заборгованість за кредитом. Також просить суд стягнути судові витрати - 2 422,40 грн. судового збору та 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Представниця відповідача, адвокат Столярчук Т.П. визнала позовні вимоги позивача у зменшеному розмірі. Просила суд звільнити її довірителя від сплати судового збору, оскільки він має інвалідність другої групи. Водночас не заперечують щодо поставленої вимоги з відшкодування витрат на правову допомогу.

Враховуючи позицію сторін та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, з урахуванням їх зменшення, підлягають до задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що 08 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3882839. Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Додаток № 1 до Договору) та Паспорт споживчого кредиту додається (а.п. 10-22).

Відповідач в свою чергу погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору, та паспорту споживчого кредиту за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відтвореного шляхом використання відповідачем свого логіна та пароля встановлених при створенні особистого кабінету.

На підтвердження виконання ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язань по кредитному договору позивач надав довідку від 26 квітня 2024 про успішне перерахування ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (що надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, відповідно до Ліцензії НБУ № 3 від 11.11.2013 року та відповідно до укладеного договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019) коштів на платіжну картку клієнта на суму 16 400,00 грн., маска картки НОМЕР_1 (а.п. 23).

З Розрахунку заборгованості за Договором № 3882839 від 08 серпня 2023 року вбачається, що станом на 24 квітня 2024 року, заборгованість ОСОБА_1 становить всього 101 024,00 грн. (заборгованість за тілом кредиту - 16 400 грн. та заборгованість за нарахованими процентами - 84 624,00 грн.) (а.п. 24-28).

З договору факторингу № 24/04/24, укладеного 24 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» вбачається, що ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3882839 від 08 серпня 2023 року (а.п. 4242-48). Зазначене підтверджено Витягом з реєстру боржників до Договору факторингу (а.п. 50).

Згідно з наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацією встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ). Додано також виписку по зазначеному рахунку за період з 08 по 13 серпня 2023 року (а.п. 82-83).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 628, 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

За правиламим ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені ЗУ «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

За правилами ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

За приписами ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідачем визнано та не заперечується факт укладення договору з первісним кредитором.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань виникла зазначена заборгованість перед позивачем, про що свідчить доданий розрахунок заборгованості.

У поданому до суду відзиві представником відповідача зазначено про наявність підстав для застосування до даних правовідносин вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки ОСОБА_1 11 лютого 2023 року було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації у Збройні Сили України, що підтверджується відміткою у Військовому квитку серії НОМЕР_4 . Також, згідно з довідкою № 3706 від 27 квітня 2024 року, солдат ОСОБА_1 , дійсно в період з 16 по 21 серпня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Торецьк Донецької області.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У статті 1, 2 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц.

Зважаючи на зазначене, відповідач має статус військовослужбовця та на нього поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто, на переконання суду, у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом, з чим також погодилась сторона позивача та скористалась своїм правом на зменшення позовних вимог до 16 400,00 гривень, яка складається виключно із заборгованості за тілом кредиту.

Зважаючи на все вищезазначене, а також те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно, позов підлягає до задоволення.

При зверненні до суду з позовом, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., відповідно до Платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 1243 від 20 серпня 2024 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені - з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_5 від 12 лютого 2025 року.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, належить компенсувати позивачу сплачений ним судовий збір за рахунок держави.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи також належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно правил пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК Україниінші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову- на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 03 липня 2023 року між ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», який в подальшому іменується як замовник та адвокатом Руденком К.В. було укладено договір про надання правової допомоги № 03/07/2023 (а.п. 51).

Відповідно до умов даного договору, сторони узгодили, що під правовою допомогою розуміють представництво та захист інтересів клієнта у судах, складання процесуальних документів, договором також встановлюється розрахунок вартості послуг виконавця.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг № 70 від 03 червня 2024 року до Договору № 03/07/2023 від 03 липня 2023 року, замовник прийняв наступні послуги: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором №3882839 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.08.2023 та клопотання про витребування доказів, що подається разом з позовною заявою, вартість 5 000 грн. (а.п. 55). Додано також Витяг з Реєстру № 1 до зазначеного Акту риймання-передачі наданих послуг № 70 та копію Платіжної інструкції № 913 від 06.06.2024 року (а.п. 56-57).

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5- 6 ст. 137 ЦПК України).

Враховуючи те, що витрати позивача на правничу допомогу в сумі 5 000 грн. підтверджені належними та допустимими доказами, що визнаються стороною відповідача, суд дійшов висновку про стягнення таких з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС".

Керуючись ст. 10,12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», , місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 4, заборгованість за Договором № 3882839 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 серпня 2023 року у розмірі 16 400 (шістнадцять тисяч чотириста) грн. та 5 000 (п`ять тисяч) грн. витрат на правову допомогу.

Компенсувати ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», , витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. (відповідно до Платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 1243 від 20 серпня 2024 року) за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», , місцезнаходження: 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, 4;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя