Справа № 344/7040/18
Провадження № 22-з/4808/51/25
Провадження №22-ц/4808/53/25
Головуючий у І інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
У Х В А Л А

14 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Бойчука І. В., Максюти І. О.,

секретаря Петріва Д. Б.,

за участю представника апелянта адвоката Шандарівського Т. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви про постановлення додаткового рішення та розподіл судових витрат представника позивача адвоката Ружицького В. М. та представника апелянта адвоката Шандарівського Т. Г. у зв`язку із ухваленням нового рішення у справі за апеляційною скарг ою представника акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про звільнення нерухомого майна з-під арешту, визнання права власності на нерухоме майно та зустрічним позовом акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про звільнення майна з-під арешту та визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 01.06.2022 року відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» замінено на АТ «Державний експортно-імпортний банк України».

11 липня 2022 року АТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 15 жовтня 2009 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Слободян Л. А., зареєстрований в реєстрі за № 2887.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_2 , задоволено.Ухвалено звільнити з-під арешту нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , який накладений постановою про арешт майна боржника, винесеної головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції на підставі ВП №38572946 від 02 липня 2013 року.Визнано за ОСОБА_1 , як правонаступником ОСОБА_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 144,9 кв. м, житловою 73,3 кв. м.У задоволенні зустрічного позову АТ «Державний експортно-імпортний банк» відмовлено.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 березня 2024 року апеляційну скаргу АТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено.Рішення Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2023 року скасовано та постановлено нове судове рішення.У задоволенні позову ОСОБА_1 , правонаступника ОСОБА_2 відмовлено.Зустрічний позов АТ «Державний експортно-імпортний банк» задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 15 жовтня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2887.

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_4 , задоволено частково. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 березня 2024 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , правонаступника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про звільнення нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 з-під арешту, накладеного постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції у ВП 38572946 від 02.07.2013 року та визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 та у задоволенні зустрічного позову Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 15.10.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2887 - відмовлено.

15 квітня 2025 року через електронний суд надійшла заява представника позивача Чекурака О. М. про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання щодо судових витрат - про відшкодування ОСОБА_1 7781,2 грн за розгляд справи в суді касаційної інстанції.

Заява мотивована тим, що касаційна скарга ОСОБА_1 була задоволена частково касаційним судом, постанову апеляційного суду було скасовано, а справу направлено на розгляд суду апеляційної інстанції, що вказує на необхідність відшкодування стороні сплаченого судового збору за подання скарги у сумі 7781,2 грн.

17 квітня 2025 року через електронний суд надійшла і заява представника позивача за зустрічним позовом АТ «Державно-експортно-імпортний банк України» про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання щодо судових витрат у сумі 5835,0 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. Підставою для стягнення судового збору сторона вказує на часткове задоволення апеляційної скарги за підсумком перегляду справи апеляційним судом у новому розгляді.

У судовому засіданні представник банку адвокат Шандарівський Т. Г. заяву підтримав, щодо задоволення заяви іншої сторони заперечив.

Представник позивача адвокат Ружицький В. М. просив розглядати заяви у його відсутність та задоволити заяву щодо відшкодування судових витрат, подану ним, а в задоволенні заяви банку відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника сторони, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заяви не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_2 , задоволено. Ухвалено звільнити з-під арешту нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , який накладений постановою про арешт майна боржника, винесеної головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції на підставі ВП № 38572946 від 02 липня 2013 року. Визнано за ОСОБА_1 , як правонаступником ОСОБА_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 144,9 кв. м., житловою 73,3 кв. м.

У задоволенні зустрічного позову АТ «Державний експортно-імпортний банк» відмовлено.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 березня 2024 року апеляційну скаргу АТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2023 року скасовано та постановлено нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , правонаступника ОСОБА_2 , відмовлено.

Зустрічний позов АТ «Державний експортно-імпортний банк» задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 15 жовтня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2887.

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Ружицьким В. М., задоволено частково.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 березня 2024 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За змістом наведеної норми статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тобто оскільки касаційним судом справу направлено на новий розгляд апеляційному суду, то якщо цей суд ухвалює нове рішення, то відповідно змінюється розподіл судових витрат.

Разом з тим, в спірному випадку, апеляційний суд своєю постановою скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позову обом сторонам. Тобто жодна із сторін не отримала процесуального результату ухвалення рішення на її користь повністю чи частково.

Підставою для зазначення в резолютивній частині постанови апеляційного суду про задоволення апеляційної скарги банку частково, є скасування рішення суду. Разом з тим, рішення скасовано з процесуальних підстав, оскільки не залучено осіб, які мають бути учасниками спору у зв`язку із процесуальним правонаступництвом сторони первинного позивача. Тому таке часткове задоволення, в спірному випадку, не впливає на розподіл судових витрат і не тягне за собою перерозподілу судового збору.

Згідно пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача, тому підстави для відшкодування судових витрат сторонам в даному випадку, відсутні.

Отже, колегією суддів не встановлено підстав для задоволення заяв сторін та постановлення у зв`язку з цим додаткового рішення.

Керуючись статтями 137, 141, 270 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяв про постановлення додаткового рішення та розподіл судових витрат представника позивача адвоката Ружицького В. М. та представника апелянта адвоката Шандарівського Т. Г. у справі за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» про звільнення нерухомого майна з-під арешту, визнання права власності на нерухоме майно та зустрічним позовом акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 20 травня 2025 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин

Судді: І. В. Бойчук

І. О. Максюта