Справа № 944/3521/21 Головуючий у 1 інстанції: Колтун Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/276/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2024 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У липні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «УМ Факторинг» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №1051110 від 09.07.2019 року в розмірі 32575 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.07.2019 року між ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого є ТОВ «УМ Факторинг», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1051110, відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит в сумі 8050 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу коштів на її банківську картку № НОМЕР_1 , зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,53% (знижена процентна ставка) від суми кредиту за кожен день користування та 1,80% (стандартна процентна ставка) від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://creditplus.ua/ та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 352864, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала і станом на 15.06.2021 року її заборгованість за період з 10.08.2019 року по 23.12.2019 року становила 32575 грн.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2024 року позов ТОВ «УМ Факторинг» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» заборгованість за кредитним договором №1051110 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 09.07.2019 року у розмірі 18595 грн., що складається з тіла кредиту 8050 грн., заборгованості за процентами 4347 грн., пені та інших штрафних санкцій 6198 грн. 50 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» 1295 грн. 70 коп. судового збору.

Стягнуто з ТОВ «УМ Факторинг» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 1720 грн. 70 коп.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просила його змінити шляхом зменшення розміру простроченої заборгованості за нарахованими пенею та іншими штрафними санкціями з 6198 грн. 50 коп. до 4025 грн.; зменшити розмір судового збору з 1295 грн. 70 коп. до 1144 грн. 23 коп. В решті рішення суду залишити без змін. Стягнути понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Зазначає, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, тому дійшов помилкового висновку про задоволення пені та штрафних санкцій в розмірі 6198 грн. 50 коп. за договором №1051110 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 09.07.2019 року.

Наведене обґрунтовує тим, що відповідно до п.4.5 договору, штрафи за договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів та пені), нарахованої за порушення клієнтом зобов`язань за цим договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної клієнтом за цим договором, і становить 4025 грн.

Отже, договором передбачено загальну суму штрафів та пені в розмірі 4025 грн., позаяк, позивач стягує 6198 грн. 50 коп., що виходить за межі умов, встановлених договором.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, то зазначає, що 22.03.2023 року з ОСОБА_2 , як адвокатом, укладено договір №533/22.03.2023. Згідно детального опису до вказаного договору, адвокатом Цокало Т.М. станом на 23.01.2025 року надано правничі послуги, зокрема, щодо підготовки та написання апеляційної скарги, за яку внесено гонорар у розмірі 4000 грн., згідно квитанції №566-1 від 19.01.2025 року.

10.02.2025 року позивач ТОВ «УМ Факторинг» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апелянта. Звертає увагу, що відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, сума 6198 грн. 50 коп. складається із штрафу в розмірі 4025 грн., що узгоджується з п.п.4.4 та 4.5 договору, а 2173 грн. 50 коп. є сумою нарахованих процентів за 15 днів користування після спливу терміну повернення кредитних коштів, які були нараховані у відповідності до п.3.6.2 кредитного договору. Вважає, що доводи відповідача в цій частині апеляційної скарги не містять правових підстав і не відповідають доказам, які є в матеріалах справи.

Щодо вимог про стягнення 4000 грн. витрат на правничу допомогу, то зазначає, що такий розмір не є співмірним з ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

В свою чергу, позивач заявив про стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу за розгляд справи в апеляційному суді у розмірі 4000 грн., докази на підтвердження яких подав 23.04.2025 року, а саме: договір №141 про надання правової допомоги від 29.01.2025 року; додаткову угоду №1 від 29.01.2025 року до цього договору; договір №142 про надання правової допомоги від 30.01.2025 року; платіжну інструкцію від 22.04.2025 року на суму 4000 грн.; акт приймання-передачі наданих послуг від 16.04.2025 року.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 13.05.2025 року, є дата складення повного судового рішення 23.05.2025 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.07.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронному вигляді був укладений договір №1051110 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно з яким відповідачка отримала позику в розмірі 8050 грн. шляхом перерахування товариством коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом, строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою у розмірі 1,53% від суми позики за кожен день користування позикою та стандартною процентною ставкою 1,80% від суми позики за кожен день користування позикою.

Згідно з п.1.4 договору, загальна вартість позики за зниженою ставкою складає 145,90% від суми позики (у процентному виразі ) або 11744 грн. 95 коп. (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування позикою 45,90% від суми позики (у процентному виразі) або 3694 грн. 95 коп. (у грошовому виразі).

Факт укладення зазначеного вище договору та отримання кредитних коштів в сумі 8050 грн. на умовах, зазначених в цьому договорі, ОСОБА_1 не оспорювала.

Графіком платежів до договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1051110 від 09.07.2019 року визначено: дату повернення позики та сплати нарахованих процентів 08.08.2019 року, суму позики 8050 грн. та суму нарахованих процентів 3694 грн. 95 коп. Разом до сплати 11744 грн. 95 коп.

З наданої виписки по рахунку за карткою № НОМЕР_1 встановлено, що вказана картка належить ОСОБА_1 , а також те, що відбулося зарахування переказу коштів на її картку у розмірі 8050 грн. 00 коп.

За договором факторингу №1 від 06.09.2019 року ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги ТОВ «УМ Факторинг» за кредитними договорами.

Згідно з витягом з реєстру прав вимог №4 від 23.12.2019 року, відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №1051110, де боржником є ОСОБА_1 , загальна заборгованість за договором №1051110 від 09.07.2019 року становить 18595 грн. 50 коп., з яких 8050 грн. тіло кредиту; 4347 грн. проценти; 6198 грн. 50 коп. пеня та інші штрафні санкції.

Згідно зведеної розрахункової таблиці, як доказу наявності заборгованості у відповідача за договором №1051110 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09.07.2019 року, здійсненої ТОВ «Київський ріелтор» на виконання умов договору №9 про проведення оцінки грошового збитку від 06.02.2021 року, заборгованість ОСОБА_1 становить 32575 грн. 41 коп., яка складається із суми грошової позики 8050 грн; нарахованих процентів 17388 грн.; штрафу 4025 грн.; втраченої вигоди 3112 грн. 41 коп.

Судом встановлено і не заперечується відповідачем, що умов кредитного договору вона не виконувала і кредитні кошти нею не сплачувались.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, ТОВ «УМ Факторинг» просило про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості саме в розмірі 32575 грн. 41 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» заборгованості за договором №1051110 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 09.07.2019 у розмірі 18595 грн., з яких: 8050 грн. тіло кредиту, 4347 грн. нараховані проценти за користування кредитними коштами, 6198 грн. 50 коп. пеня та інші штрафні санкції, суд виходив із доведеності позовних вимог в цій частині.

У стягненні решти складових заборгованості за договором (процентів поза межами строку кредитування та втраченої вигоди) суд відмовив за безпідставністю позовних вимог. Позивачем рішення в цій частині не оскаржується.

Відповідач, в свою чергу, погоджується з рішенням в частині стягнення з неї тіла кредиту 8050 грн., процентів за користування кредитними коштами 4347 грн. та штрафу 4025 грн.

Отже, предметом апеляційного оскарження є сума 2173 грн. 50 коп., як складова заборгованості, право вимоги якої, в тому числі, перейшло до ТОВ «УМ «Факторинг».

Тому рішення переглядається апеляційним судом по суті вирішення спору лише в означеній частині.

Як свідчать матеріали справи, оспорювана сума 2173 грн. 50 коп., згідно витягу з реєстру прав вимоги №4 від 23.12.2019 року, відображена в графі «пеня та інші штрафні санкції» включно із сумою штрафу 4025 грн.

Як стверджує позивач, вказана сума являє собою нараховані проценти за 15 днів користування кредитом після спливу терміну повернення кредитних коштів, покликаючись при цьому на п.3.6.2 кредитного договору.

Пунктом 3.6 кредитного договору визначено, що в разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором:

3.6.1. протягом пільгового періоду з 1 (першого) по 3 (третій) день прострочення виконання зобов`язань клієнта, нарахування процентів не здійснюється;

3.6.2. з 4 (четвертого) дня прострочення заборгованості товариство визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування позикою за стандартною процентною ставкою, яка здійснюється не більше ніж до 90 (дев`яностого) дня прострочення.

Тобто, умови зазначеного пункту передбачені у розділі 3 договору №1051110 від 09.07.2019 року «Порядок повернення позики та нарахування/сплати процентів».

Статтями 526, 530, 610, частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/95/12 (провадження №14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом.

Позивач визнає той факт, що нарахування процентів здійснювалось після спливу терміну повернення кредитних коштів, ще 15 днів.

Оскільки, строк надання позики сплив 07.08.2019 року, подальше нарахування процентів за користування позикою, починаючи з 08.08.2019 року, є неправомірним.

Станом на дату закінчення строку користування позикою у ОСОБА_1 була заборгованість у розмірі 8050 грн. за основною сумою позики та 4347 грн. за процентами за користування позикою, і саме ці кошти вона зобов`язана повернути позивачу.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення 2173 грн. 50 коп., як процентів, нарахованих поза межами строку кредитування.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за договором №1051110 від 09.07.2019 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, зменшивши цей розмір з 18595 грн. до 16422 грн. (заборгованість за тілом кредиту 8050 грн., заборгованість за процентами 4347 грн., штраф 4025 грн.)

Відповідно до статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи вимоги статті 141 ЦПК України та наслідки розгляду справи апеляційним судом, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині визначення розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг», шляхом його зменшення з 1295 грн. 70 коп. до 1144 грн. 37 коп., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, власне, як і просила відповідач у своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, апеляційна скарга відповідачки є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому залишається без змін.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідачки, понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 227 грн. 20 коп. підлягають стягненню з позивача ТОВ «УМ Факторинг».

У зв`язку з цим, вимоги позивача ТОВ «УМ Факторинг» про компенсацію понесених ним судових витрат на правничу допомогу за розгляд справи в апеляційному суді не можуть бути задоволені.

В свою чергу, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, вимога відповідачки про стягнення понесених нею витрат на правничу допомогу за розгляд справи в апеляційному суді є законною.

При цьому, колегія суддів вважає, що розмір таких судових витрат (4000 грн.) відповідачкою необґрунтовано завищений, тому з урахуванням предмету оскарження (2173 грн. 50 коп.), обсягу виконаної адвокатом роботи (підготовка апеляційної скарги), а також критерію співмірності, виходячи з обставин даної справи та результатів її розгляду, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з позивача на користь відповідачки 1000 грн. понесених нею витрат на правничу допомогу за розгляд справи в апеляційному суді.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2024 року в частині визначення розміру заборгованості за договором №1051110 від 09.07.2019 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», змінити, зменшивши його до 16422 гривень, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 8050 гривень, заборгованості за процентами 4347 гривень, штрафу 4025 гривень.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2024 року в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», змінити, зменшивши його до 1144 гривень 37 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 227 гривень 20 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 23 травня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич