Справа № 134/1062/24
Провадження № 22-ц/801/1280/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 рокуСправа № 134/1062/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів: Матківської М. В., Міхасішина І. В.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 28 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Зарічанського В. Г. в залі суду м. Крижопіль Вінницької області, зі складенням повного тексту судового рішення 07.04.2025,

у цивільній справі № 134/1062/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої дорожньо - транспортною пригодою,

встановив:

Короткий зміст вимог

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої дорожньо - транспортною пригодою.

Позов мотивований тим, що 07 січня 2024 року о 17 год.20 хв. за участю ОСОБА_2 в с. Комаргород Тульчинського району на а/д Немирів-Ямпіль керуючи автомобілем марки «Шевроле Авео» державний номер НОМЕР_1 не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість, під час гальмування виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення із автомобілем «Опель» державний номер НОМЕР_2 під її керуванням, внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Вина водія ОСОБА_2 підтверджується постановою Томашпільського районного суду від 23 січня 2024 року.

Позивач вказує, що згідно висновку автотоварознавчого дослідження за №002 від 13 січня 2024 року, проведеного за її участю та участю ОСОБА_2 матеріальний збиток заподіяний позивачу внаслідок пошкодження автомобіля складає 214 536,74 грн.

Страхове відшкодування від страхової компанії «Оранта» склало 103 528,34 грн. Таким чином різниця між страховим відшкодуванням та визначеною сумою матеріальної шкоди становить 111 008,4 грн. Послуги оцінювача при проведенні автотоварознавчого дослідження склали 3 600 грн. Сума матеріальних збитків складає: 111 008,4 грн.+3600 грн.=114 608,4 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок ДТП вона змушена була звернутися до лікарні за медичною допомогою, оскільки згідно виписки медичної карти, отримала забій грудної клітки, забій нижньої частини спини та таза.

Розмір заподіяної їй моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося їй перенести, та витрати, пов`язані з відновленням психічного стану. Розмір душевних страждань оцінюється нею в 10 000 (десять тисяч) гривень, що враховує в себе усі страждання, які довелося перенести їй зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою.

Відповідач добровільно відмовився відшкодувати збитки а тому вона змушена звернутися до суду так як досудове врегулювання неможливе.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 28 березня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000, 00 гривень у відшкодуванні моральної шкоди. В задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення витрат на послуги оцінювача відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактичний розмір завданої ДТП шкоди не перевищує суми страхового ліміту на одну особу, у зв`язку із чим позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача шкоди завданої ДТП є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивач безпідставно покладає на відповідача частину обов`язку страховика з відшкодування шкоди у межах страхового ліміту.

Також, під час розгляду справи було призначено судову автотоварознавчу експертизу, яку виконано не було, оскільки позивачем не було надано транспортний засіб Opel Corsa д/н НОМЕР_2 , хоча й позивача судом було повідомлено про наслідки ухилення від експертизи. В свою чергу, висновок автотоварознавчого дослідження від 13.01.2024 не може бути належним та допустимим доказом матеріального збитку потерпілої, оскільки оцінювача не було попереджено як експерта про відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. Крім того, позивач не скористався правом підготувати для суду висновок експерта з приводу розмірів завданої шкоди, а в суді провести таку експертизу неможливо, так як позивач не надав для проведення експертизи автомобіль, оскільки його було продано.

Водночас, судом відмовлено у стягненні з відповідача на користь позивача витрати на послуги оцінки майна, у зв`язку із відмовою у задоволенні вимоги про відшкодування шкоди, завданої ДТП.

Стягуючи моральну шкоду, сум першої інстанції виходив із того, що неправомірними діями відповідача, які призвели до незначних пошкоджень транспортного засобу позивача, остання зазнала моральних страждань, а тому судом не взято до уваги заперечення відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди, та присуджено до стягнення з винуватця ДТП моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У квітні 2025 року позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 28 квітня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Міхасішин І. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано матеріали цивільної справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду на 27 травня 2025 року о 11:40 год. з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд задовольняючи частково позов не врахував, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Тому, суд першої інстанції прийшов до хибного рішення щодо відмови у задоволені позову в частині матеріальної шкоди.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача - адвокат Гонтар В. А. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить ї задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Підтримав доводи свого відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з вимогами частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_2 07 січня 2024 року о 17 год.20 хв. в с. Комаргород Тульчинського району на а/д Немирів-Ямпіль керуючи автомобілем марки «Шевроле Авео» державний номер НОМЕР_1 не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість, під час гальмування виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення із автомобілем «Опель» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Постановою судді Томашпільського районного суду Вінницької області від 23.01.2024 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАПта накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного між ОСОБА_2 , як власником транспортного засобу та ПАТ «HACK «ОРАНТА».

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 позивач є власником автомобіля марки OPEL «GORSA» державний номер НОМЕР_2 .

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження за №002 від 13 січня 2024 року, проведеного за участю позивача та відповідача, матеріальний збиток заподіяний позивачу внаслідок пошкодження її автомобіля складає 214 536,74 грн.

Позивачка звернулась до ПАТ «HACK «ОРАНТА» із заявою про відшкодування шкоди. ПАТ «HACK «ОРАНТА» визнала ДТП від 07.01.2024 та виплатила позивачці суму страхового відшкодування в розмірі 103528 грн. 34 коп.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Рішення суду оскаржується в частині відмови в стягненні матеріальної шкоди завданої ДТП в розмірі 111 008,40 грн та відмови в стягненні витрат на послуги оцінювача при визначенні матеріальної шкоди в розмірі 3600,00 грн, в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628.1475.19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753.8671.21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».

Між сторонами виник спір про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною другою статті 94 Закону України «Про страхування» передбачено, що розмір страхової суми визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником або відповідно до законодавства під час укладення договору страхування або внесення змін до такого договору. У договорі страхування в межах страхової суми можуть визначатися ліміти відповідальності страховика за окремим об`єктом страхування, страховим ризиком або страховим випадком, групою страхових ризиків та/або страхових випадків тощо.

Згідно зі статтями 3, 22, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальника. При настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом тридцяти днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Для отримання страхового відшкодування встановлено спеціальний порядок, який включає в себе обов`язкове подання страховику заяви про страхове відшкодування з наданням документів, перелік яких визначений у пункті 35.2 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Разом із тим, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Верховний Суд у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 569/13697/15-ц, залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати.

У постанові від 10 червня 2020 року у справі №333/2096/17 Верховний Суд, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення зі страховика майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача.

У справі № 727/11739/21 Верховний Суд зазначив, що при погодженні й виплаті власнику пошкодженого в ДТП транспортного засобу заподіяної шкоди, вдруге здійснення виплат (доплат) іншій особі, відмінній від власника, Законом не передбачено. (постанова від 13 грудня 2023 року)

Як вбачається із матеріалів справи, 07 січня 2024 року за участю ОСОБА_2 в с. Комаргород Тульчинського району на а/д Немирів-Ямпіль відбулась дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача, внаслідок якої належний позивачу транспортний засіб «Опель» державний номер НОМЕР_2 , зазнав механічних пошкоджень, що завдало позивачу матеріальних збитків. Вказані обставини встановлені судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення, а тому не підлягають доказуванню у межах цієї справи.

На момент вчинення ДТП транспортний засіб відповідача був застрахований у ПАТ «HACK «ОРАНТА», страхова сума за шкоду заподіяну майну була визначена в розмірі 160 000,00 грн.

Судом встановлено, що після звернення позивача до ПАТ «HACK «ОРАНТА» із заявою про відшкодування шкоди, страхова компанія виплатила позивачу ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 103 528,34 грн.

Позивач діючи добровільно, на власний розсуд погодилась із розміром страхового відшкодування ПАТ «HACK «ОРАНТА» у визначеній сумі, а отже погодилась із правовими наслідками такої виплати, оскільки не пред`явила позовні вимоги про відшкодування їй матеріальних збитків у сумі 56 471,66 грн до ПАТ «HACK «ОРАНТА», яка згідно з умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів повинна була відшкодувати 160 00,00 грн за шкоду заподіяну майну.

Колегія суддів звертає увагу, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі №461/9578/15-ц також звертала увагу на те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин.

Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначав, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Схожих за змістом висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2023 року у справі № 759/28079/21.

Оскільки, позивач погодилась із певним розміром страхового відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в сумі 103 528,34 грн, а тому заявлена в подальшому вимога до відповідача суперечить як попередній поведінці ОСОБА_1 , так і засадам розумності та диспозитивності. Відомостей про те, що позивач погодилась на отримання страхового відшкодування від страхової компанії під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини або не усвідомлюючи значення своїх дій, матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду, що не справедливим покладення обов`язку відшкодувати матеріальний збиток на відповідача, якщо такий матеріальний збиток знаходиться в межах ліміту страхового відшкодування 160 000,00 грн, в зв`язку із добровільною згодою позивача отримати відшкодування в розмірі узгодженої суми 103 528 грн. 34 коп.

Слід також звернути увагу на те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що висновок автотоварознавчого дослідження від 13.01.2024 наданий позивачем не може бути належним та допустимим доказом матеріального збитку потерпілої, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст. 106 ЦПК України оцінювача не було попереджено як експерта про відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та в ньому не зазначено, що він підготовлений для подання для суду.

Враховуючи, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, то правові підстави для стягнення з відповідача суми відшкодування не вбачається, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина перша, друга статті 264 ЦПК України).

Отже, за встановленими у цій справі обставинами потерпіла особа та страховик визначили розмір страхового відшкодування, тому експертиза (оцінка) для визначення розміру шкоди до здійснення страхового відшкодування не проводилася.

Такі дії потерпілої особи та страховика відповідають положенням пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, в силу якої, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Оскільки рacta non obligant nisi gentes inte quas inita (договори не зобов`язують нікого, крім осіб, які в них беруть участь), тому домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, не сторони такого договору.

Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком.

Враховуючи наведене, неможливість проведення автотоварознавчої експертизи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивачем не доведено розміру сум, які відповідно до законодавства має відшкодувати заподіював шкоди у разі недостатності суми страхового відшкодування, тобто ту обставину, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Такі ж висновки висловлені в постанові Верховного Суду від 20 серпня 2024 року у справі №712/9328/21 (провадження №61-12562св23).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги в оскаржуваній частині, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи наведені в апеляційній скарзі є аналогічними аргументам, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та їх спростував, з посиланням на зібрані у справі докази та сформулював обґрунтовані висновки у прийнятому ним рішенні, з яким у повній мірі погоджується апеляційний суд.

Відтак, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Тому підстав для скасування чи зміни оскарженого рішення немає. Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо вирішення питання про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 28 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 травня 2025 року.

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

І. В. Міхасішин