ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/2633/24 Номер провадження 22-ц/814/1580/25Головуючий у 1-й інстанції Лідовець Т. М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», в інтересах якого діє представник - Кущ Яна Василівна, на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 22 січня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2024 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ ПУМБ) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22 лютого 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 401, на підставі якого ОСОБА_1 було видано кредит в сумі 25000,00 грн строком на 24 місяців із застосуванням процентної ставки 0,01% та комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%.

Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до графіку платежів.

18 травня 2021 року між АТ ПУМБ та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 201, на підставі якого позичальнику надано кредит у розмірі 20100,00 грн строком на 24 місяців із застосуванням процентної ставки 0,01% та комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%.

Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до графіку платежів.

В подальшому, 31 липня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ ПУМБ укладено кредитний договір № 701, на підставі якого позичальнику надано кредит у розмірі 26000,00 грн строком на 24 місяців із застосуванням процентної ставки 0,01% та комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,22%.

Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до графіку платежів.

Проте, як зазначає позивач, ОСОБА_1 , всупереч вимогам кредитних договорів, не виконує взяті на себе зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим станом на 09 вересня 2024 року утворилася заборгованість у загальній сумі 77064,73 грн, зокрема:

- за кредитним договором № 401 від 22 лютого 2021 року у розмірі: 13124,36 грн як заборгованість за основним зобов`язанням кредиту; 2,71 грн як заборгованість за нарахованими процентами, 9717,50 грн - заборгованість за комісією, всього - 22844,57 грн;

- за кредитним договором № 201 від 18 травня 2021 року у розмірі: 12008,47 грн як заборгованість за основним зобов`язанням кредиту; 2,54 грн як заборгованість за нарахованими процентами, 8916,55 грн - заборгованість за комісією, а всього - 20927,56 грн;

- за кредитним договором № 701 від 31 липня 2021 року у розмірі: 19295,72 грн - заборгованість за кредитом, 3,68 - грн заборгованість за процентами, 13993,20 грн - заборгованість за комісією, а всього - 33292,60 грн.

Позивач надіслав рекомендованим листом відповідачу вимоги про повернення суми заборгованості за кредитними договорами, що виникла внаслідок неналежного нею виконання взятих на себе за договорами зобов`язань.

У визначений вимогою 30-денний строк для повернення боргу відповідач не погасила кредитну заборгованість, а тому позивач звернувся до суду з позовними вимогами стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 77064,73 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 22 січня 2025 року позов АТ ПУМБдо ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ ПУМБзаборгованість у загальному розмірі 16870,82 грн.

Стягнуто з АТ ПУМБна користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2730 грн.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 22 січня 2025 року не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, прохала суд скасувати рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 22 січня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позов АТ ПУМБ до ОСОБА_1 задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено про помилковість висновку суду, оскільки судом не взято до уваги, що договором укладеним між позивачем та відповідачем було встановлено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Також скаржник вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та здійснив перерахунок вже сплачених коштів на користь позивача.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, в інтересах якої діє представник адвокат Третяк К.П., заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказувала, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а підстав для її його скасування в апеляційній скарзі не наведено.

Також, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач, в інтересах якої діє представник адвокат Третяк К.П., просила стягнути витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що АТ ПУМБ звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості у сумі 77064,73 грн, що є менше ніж тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 22 лютого 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 401, за змістом якого позичальнику видається кредит в сумі 25000,00 грн строком на 24 місяці із застосуванням процентної ставки 0,01% та комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%.

Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до графіку платежів.

Заява про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 401 від 22 лютого 2021 року та паспорт споживчого кредиту, в якому продубльовані умови кредитування та визначено графік погашення заборгованості, підписані ОСОБА_1 власноруч (а.с. 12,13).

18 травня 2021 року між АТ ПУМБ та відповідачем було укладено кредитний договір № 201, за змістом якого позичальнику надається кредит у розмірі 20100,00 грн строком на 24 місяці із застосуванням процентної ставки 0,01% та комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%.

Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до графіку платежів.

Заява про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 201 від 18 травня 2021 року та паспорт споживчого кредиту, в якому продубльовані умови кредитування та визначено графік погашення заборгованості, підписані ОСОБА_1 власноруч (а.с. зворот 14-16).

31 липня 2021 між АТ ПУМБ та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 701, за змістом якого позичальнику надається кредит у розмірі 26000,00 грн строком на 24 місяці із застосуванням процентної ставки 0,01% та комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%.

Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до графіку платежів.

Заява про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 701 від 31 липня 2021 року та паспорт споживчого кредиту, в якому продубльовані умови кредитування та визначено графік погашення заборгованості, підписані ОСОБА_1 власноруч (а.с. 18-19).

Платіжними інструкціями № ТR 47605573.86562.8810 від 22 лютого 2021 року, № ТR 49375061.62888.8810 від 18 травня 2021 року, № ТR 51105054.105373.8810 від 31 липня 2021 року підтверджується факт перерахування коштів банком на картковий рахунок відповідача кредити відповідно у розмірі 25000,00 грн за Договором № 401 від 22 лютого 2021 року; 20100,00 грн за Договором № 201 від 18 травня 2021 року; 26000,00 грн за Договором № 701 від 31 липня 2021 року (а.с. зворот 37, 38).

Позивачем надані розрахунки заборгованості відповідача перед банком за Договором №401 від 22 лютого 2021 року, у яких позивач обраховує заборгованість у розмірі:

- 13124,36 грн заборгованість за основним зобов`язанням кредиту; 2,71 грн заборгованість за нарахованими процентами, 9717,50 грн заборгованість за комісією, всього 22844,57 грн (а.с. зворот 38-40);

- за кредитним договором № 201 від 18 травня 2021 року у розмірі: 12008,47 грн як заборгованість за основним зобов`язанням кредиту; 2,54 грн як заборгованість за нарахованими процентами, 8916,55 грн як заборгованість за комісією, а всього: 20927,56 грн (а.с. зворот 40 - 41);

- за кредитним договором № 701 від 31 липня 2021 року у розмірі 33292,60 грн, з яких: 19295,72 грн заборгованість за кредитом, 3,68 грн заборгованість за процентами, 13993,20 грн заборгованість за комісією, а всього - 33292,60 грн (а.с. 42-43).

Випискою з особового рахунка з 22 лютого 2021 року до 09 вересня 2024 року за Договором № 401 від 22 лютого 2021 року засвідчується користування відповідачем кредитними коштами та внесення періодичних платежів на погашення заборгованості за договором (а.с. зворот 43-46).

Також, випискою з особового рахунка з 18 травня 2021року до 09 вересня 2024 року за Договором № 201 від 18 травня 2021 року засвідчується користування відповідачем кредитними коштами та внесення періодичних платежів на погашення заборгованості за договором (а.с. зворот 46-50).

Крім того, випискою з особового рахунка з 31 липня 2021 року до 09 вересня 2024 року за Договором № 701 від 31 липня 2021 року засвідчується користування відповідачем кредитними коштами та внесення періодичних платежів на погашення заборгованості за договором (а.с. зворот 50-51).

Банком на адресу відповідача 09 вересня 2024 року рекомендованим листом, вих. № КНО-44.2.2/555 від 09 вересня 2024 року, надіслана письмова вимога про виконання зобов`язання перед АТ ПУМБ, а саме: погашення заборгованості у загальній сумі 77064,73 грн (а.с. зворот 33-36).

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі N 572/1169/17 (провадження N 61-684св18) вказано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ ПУМБ). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до частини першої статті 82 ЦПК України, судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем був факт укладення кредитних договорів, отримання коштів на особові рахунки відповідача та правомірність нарахування банком відсотків за трьома кредитними договорами у загальному розмірі 71331,07 грн, що складається з: 71100,00 грн - суми отриманих кредитних коштів та 231,07 грн суми нарахованих відсотків за користування кредитами.

Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2023 року по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відмовляючи у стягненні комісії за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем встановлено щомісячну плату за послуги банку, в тому числі, і які за законом повинні надаватись безоплатно, тому положення кредитних договорів, укладених між ОСОБА_1 та АТ ПУМБ, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Крім того, суд вважав за необхідне сплачені відповідачем кошти, які були спрямовані банком на погашення заборгованості за комісією, у зв`язку із нікчемністю положень договорів в цій частині, зарахувати на погашення тіла кредиту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Зокрема, в кредитних договорах не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна комісія, також, АТ ПУМБ не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому, висновок суду про нікчемність положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є обґрунтованим.

Крім того, суд правильно вказав, що сплачена відповідачем комісія підлягає зарахуванню на погашення основної заборгованості за кредитом.

Посилання апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання кредиту, зокрема, відповідач погодилася із запропонованими умовами кредитування, підписала заяву та отримала грошові кошти, у пункті 5.7.3 розділу 5 «Умови надання споживчого кредиту» визначено перелік послуг, які включаються до комісії за обслуговування кредитної заборгованості, колегія суддів вважає неспроможними.

Зокрема, пунктом 5.7.3 публічної пропозиції АТ ПУМБ на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб визначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному у заяві на приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту ( база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у цій частині 5 Розділу ІІ цього договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з графіком платежів.

З аналізу змісту зазначеного пункту вбачається, що сплату відповідної комісії банк покладає на позичальника попри те, що дії, за які вона справляється, вчиняються на користь банку, зокрема, послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач скористалася наданими банком коштами, сплачувала кредитну заборгованість, що підтверджує прийняття усіх умов кредитного договору, проте в повному обсязі зобов`язання з повернення кредиту не виконала з огляду на нікчемність положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є такими, що не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення в частині відмови у задоволені позову про стягнення комісії та зарахування сплаченої відповідачем комісії до основної заборгованості.

Твердження апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, здійснивши самостійний перерахунок вже сплачених коштів, оскільки відповідач не зверталася до суду з вимогами про визнання недійним договору (або його окремих частин), застосування наслідків недійсності або нікчемності правочину є безпідставними, оскільки, як було зазначено вище, суд першої інстанції встановивши, що банк стягував щомісячну плату за послуги, які за законом повинні надаватись безоплатно, врахував кошти, які були сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, що, в даному випадку, не є виходом за межі позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги проте, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості, не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, враховуючи наведене та беручи до уваги, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 22 січня 2025 року - без змін.

Щодо судових витрат

Щодо витрати на правничу допомогу понесених відповідачем в суді апеляційної інстанції

Як було вказано вище, у поданому відзиві на апеляційну скаргу представником відповідача, зокрема, було заявлено про стягнення з АТ ПУМБ витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3500,00 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача, разом з відзивом на апеляційну скаргу, було подано до суду: копію договору №23/12/24 про надання правничої допомоги від 23 грудня 2024 року, укладеного між адвокатом Третяк К.П. та клієнтом ОСОБА_1 , згідно умов якого передбачено фіксовану вартість, а саме - 500,00 грн за годину роботи адвоката, якщо інше не встановлено додатком до договору; додаток до договору про надання правової допомоги № 23/12/24 від 23 грудня 2024 року від 18 лютого 2025 року відповідно до якого, сторони домовилися про погодинну оплату гонорару за представництво клієнта по цивільній справі в суді апеляційної інстанції; копію квитанції №2 від 10 березня 2025 року, згідно якої ОСОБА_1 сплатила адвокату Третяк К.П. 3500,00 грн за оплату наданих послуг за договором; копію акту приймання-передачі наданих юридичних послуг (виконаних робіт) від 10 березня 2025 року, згідно якого адвокатом було надано послуги щодо ознайомлення з матеріалами справи, зокрема з апеляційною скаргою та додатками і складання та подачу відзиву на апеляційну скаргу 7 годин, вартість якої становить 3500,00 грн.

Слід зауважити, що відзив на апеляційну скаргу та додані до неї документи були направлені представником відповідача до електронного кабінету позивача, що підтверджується квитанцією про доставку від 10 березня 2025 року документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що отримавши в електронному кабінеті системи ЄСІТС подану представником відповідача відзиву на апеляційну скаргу, позивач з клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу до суду апеляційної інстанції не звертався.

З огляду на предмет спору, з урахуванням ціни позову, оцінюючи надані відповідачу адвокатські послуги, беручи до уваги що суд апеляційної інстанції прийшов до переконання про залишення апеляційної скарги без змін, відсутність заперечень позивача щодо заявленого розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи принципи справедливості та верховенства права, колегія суддів вважає за потрібне стягнути з АТ ПУМБ на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.

Щодо витрат зі сплати судового збору

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат по сплаті судового збору та відсутні підстави для розподілу судових витрат по сплаті судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 137, 141, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», в інтересах якого діє представник - Кущ Яна Василівна, залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 22 січня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що понесені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 3500,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 травня 2025 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко