Справа № 444/5080/24
Провадження № 2/444/514/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

19 травня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Олещук М. М.

секретаря судового засідання Мачіха Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа: Третя Львівська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. В позові посилається на те, щоІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . На день смерті померла проживала в АДРЕСА_1 в будинку, який належав до робітничого типу двору, головою якого станом на 30.06.1990 року значилася мати, що стверджено випискою з погосподарської книги по с. Гряда, що свідчить про реєстрацію права власності двору.

Відповідно до чинного на той час законодавства, реєстрація в погосподарській книзі підтверджувала, що майно зазначене в книзі є власністю двору.

При житті мати склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла своїй дочці, позивачу в справі. Заповіт посвідчено в Грядівській сільській раді Жовківського району Львівської області.

Після смерті ОСОБА_2 відрилася спадщина за заповітом на належне матері майно, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0.2500 га в с.Гряда Львівського району Львівської області (раніше Жовківського району Львівської області) цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будинку в АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,4662 га для ведення особистого селянського господарства в с.Гряда Львівського району Львівської області.

Позивач зазначає, що про спадкування звернулася до Державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори, де відкрито спадкову справу № 74/2023 і 10.06.2024 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину земельної ділянки площею 0.2500 га. цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будинку в АДРЕСА_1 та площею 0,4662 га. цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства в с.Гряда Львівського району, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину житлового будинку в АДРЕСА_1 із-за відсутності правовстановлюючого документа на будинок на ім`я померлої та роз`яснено про судовий порядок визнання права власності на спадкове майно про що 03.12.2024 року видано постанову №2204/02-14.

У зв`язку із зазначеним вище, позивач просить позов задоволити та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 90,8 кв.м, житлова 57,2 кв.м, допоміжна 33,6 кв.м., з такою ж частиною господарських будівель.

Ухвалою судді від 08.01.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 24.02.2025 року, витребувано від третьої особи, Третьої Львівської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) належним чином завірену (прошиті та пронумеровані всі аркуші, скріплені гербовою печаткою) копію спадкової справи №74/2023, яка заведена після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

24.02.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

25.02.2025 року від Третьої Львівської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) надійшла копія спадкової справи №74/2023, яка заведена після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала на адресу суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити у її відсутності.

Представник відповідача - Львівської міської ради Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду направлено листа в якому зазначено, що відповідач просить розгляд справи проводити у відсутності його представника та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Представник Третьої Львівської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в підготовче судове засідання не прибув, нотаріальна контора просила розгляд справи проводити за відсутності їх представника.

А тому, судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності учасників справи та на підставі поданих до суду доказів.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки - ОСОБА_2 , що стверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (акт. запис № 139) (арк.спр.8).

Із копії свідоцтва про народження встановлено, що матір`ю позивачки є ОСОБА_2 (арк.спр.10).

Із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 встановлено, що у звязку із укладенням шлюбу позивачка дошлюбне прізвище " ОСОБА_4 " змінила на " ОСОБА_5 " (арк.спр.11).

Із відомостей з реєстру Львівської міської територіальної громади №006479-ШД встановлено, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (арк.спр.52).

З виписки з погосподарської книги по с. Гряда Львівського району Львівської області (колишнього Жовківського району) встановлено, що ОСОБА_2 проживала в АДРЕСА_1 в будинку, який належав до робітничого типу двору станом на 30.06.1990 року, та записана першою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , члени господарства: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дочка), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (внучка) (арк.спр.12).

Із копії заповіту складеного 04.05.2016 року ОСОБА_2 встановлено, що остання склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла своїй дочці, позивачці в справі. Заповіт посвідчено в Грядівській сільській раді Жовківського району Львівської області (арк.спр.13).

Після смерті матері ОСОБА_2 , позивач звернулася до Жовківської державної нотаріальної контори, де на підставі її заяви про прийняття спадщини, відкрито спадкову справу № 74/2023 .

Позивач після смерті матері частково прийняла спадщину про що видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема на земельні ділянки кадастровий номер :01:003:0052, земельні ділянки кадастровий номер :01:003:0053 (арк.спр. 68, 70).

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_2 , позивачу ОСОБА_1 відмовлено з причини неподання заявником необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке підлягає реєстрації, що встановлено із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 2204/02-14 від 03.12.2024 року (арк. спр. 73).

З копії технічного паспорта виготовленого Львівським ОБТІ встановлено, що загальна площа будинку в АДРЕСА_1 , становить 90.8 кв.м., житлова площа 57,2 кв.м., допоміжна 33.6 кв.м. з господарськими будівлями (арк.спр.22-24).

З вищенаведеного встановлено, що право власності на будинок АДРЕСА_1 , хоча належним чином не зареєстроване, проте фактично належало спадкодавцю ОСОБА_2 , як голові робітничого двору вцілому.

Оскільки від імені ОСОБА_2 складено заповіт, суд дійшов висновку, що спадкування після її смерті відбувається за заповітом.

Судом із матеріалів справи, окрім позивача ОСОБА_1 , не встановлено інших спадкоємців за законом, які мають право на обов`язкову частку після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ст. 1233 ЦК, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті.

Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з частиною 1 статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, з вищенаведеного встановлено, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 статті 1218 цього Кодексу передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як встановлено з матеріалів справи, спадкодавець - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за час свого життя не оформила правовстановлюючих документів на житловий будинок в АДРЕСА_1 , тому на даний час позивач як спадкоємець за заповітом звернулась з позовом до суду.

Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Так, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або законність набуття такого права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Ураховуючи наведене, оцінивши належним чином зібрані у справі докази та встановивши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

Керуючись ст.ст. 4, 6, 7, 12, 76, 77, 81, ст. ст. 258-259, 263, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 90,8 кв.м, житлова 57,2 кв.м, допоміжна 33,6 кв.м., з такою ж частиною господарських будівель в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 29.05.2025 року.

Суддя: Олещук М. М.