Провадження № 2/204/912/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра, в особі судді Приваліхіної А.І., розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

У С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ТОВ Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

При вивченні матеріалів позовної заяви, після відкриття провадження у справі, встановлено, що представницею позивача до позовної заяви долучено в якості доказу реєстр боржників № 1 до договором факторингу №27/01/2022 від 27 січня 2022 року, який є фактично нечитабельним (неякісне виготовлення копії цього документу), у зв`язку з чим ознайомитися зі змістом цього документу не видається можливим.

Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач прохає суд стягнути з відповідачки заборгованість за двома різними договорами, а саме: договором позики № 75485625 від 05 червня 2021 року та договором про споживчий кредит № 102634039 від 26 червня 2021 року, що в свою чергу, свідчить про два різних предмети позову, підстав об`єднання яких позивачем не зазначено.

Ухвалою суду від 17 квітня 2025 року позов залишено без руху, позивачу запропоновано усунути недоліки.

12 травня 2025 року на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків, але недоліки, зазначені в ухвалі суду від 17 квітня 2025 року, позивачем у повному обсязі не усунуті, оскільки останнім на виконання ухвали суду про залишення позову без руху, не надано суду позовної заяви у новій редакції із зазначенням підстав об`єднання різних предметів в одному позові, з урахуванням виправлення вказаних недоліків відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України, у кількості учасників справи.

Натомість, позивачем зазначено, що в даному позові об`єднано декілька однорідних вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення, однорідних позовних вимог та поданими доказами, до одного і того ж відповідача.

Крім того вказано на те, що у разі ухвалення судом рішення про роз`єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог у самостійні провадження чи виділить в окреме провадження, то відповідно до вимог п. 3 ч. 6 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», сплачений судовий збір за подання позову, не повертається і перерахунок не здійснюється, а після роз`єднання позовних вимог судовий збір повторно не сплачується.

Однак суд не може погодитися з вказаними доводами позивача, з огляду на наступне.

Так, Верховний Суд у справі № 909/243/18 від 31 серпня 2020 року, акцентував увагу на відмінностях між поняттями «предмет спору» та «предмет позову».

Верховний Суд зазначив, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 911/414/18 вказала на те, що об`єднані можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача.

При цьому, однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

В свою чергу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Натомість позивач прохає суд стягнути з відповідачки заборгованість за двома різними договорами, а саме: договором позики № 75485625 від 05 червня 2021 року та договором про споживчий кредит № 102634039 від 26 червня 2021 року, що в свою чергу, свідчить про два різних предмети позову, різні підстави їх виникнення, різні докази (бо різні договори: позика та споживчий кредит).

Доводи позивача щодо однорідності вимог, що виникають з договору позики, та вимог за договором споживчого кредиту є безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству України. Позивач вочевидь не враховує (або демонструє нерозуміння) принципових відмінностей між цими правовими інститутами, які чітко розмежовані Цивільним кодексом України та спеціальним Законом України "Про споживче кредитування».

Так, вказані договори мають різний суб`єктний склад, предмет договору, мету, оплатність/безоплатність, тощо.

Так, зокрема: суб`єктним складом договору позики є (позикодавець), будь-яка особа (фізична чи юридична), яка має право укладати договори. Це може бути як банк, так і фізична особа, інше підприємство та, (позичальник/споживач), будь-яка особа (фізична чи юридична), натомість договору споживчого кредиту - кредитодавець (фінансова установа), яка має право надавати фінансові послуги (наприклад, банк, кредитна спілка, інша фінансова компанія, що має ліцензію на надання коштів у позику) та споживач-фізична особа, яка отримує кредит на власні потреби, не пов`язані з підприємницькою діяльністю або незалежною професійною діяльністю.

В свою чергу, предметом договору позики є грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а договору про споживчий кредит - грошові кошти (кредит), призначені для придбання товарів (робіт, послуг) для особистих, домашніх, побутових потреб.

Мета позики/кредиту зазвичай не обумовлюється або може бути будь-якою, натомість договору споживчого кредиту - виключно споживчі цілі (не для підприємницької діяльності).

Крім того, договір позики може бути як оплатним (із сплатою процентів), так і безоплатним (без процентів), якщо це прямо зазначено в договорі, а договір споживчого кредиту - завжди оплатний (завжди передбачає сплату процентів та/або інших платежів за користування кредитом).

З огляду на викладене, очевидним є те, що вказані договори не можуть мати однорідних вимог, пов`язаних між собою підставами їх виникнення та одними й тими ж доказами.

Разом з цим, суд зазначає, що згідно з пунктом 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2011 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.

Верховний Суд у своїй постанові від 15 лютого 2019 року у справі № 910/11811/18 зауважив, що кожна кредитна операція є самостійним правовідношенням, що є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків. У випадку наявності порушень, які були допущені як під час укладення відповідного договору, так і при його виконанні, утворюють окремий склад цивільно-правового правовідношення, що характеризуються самостійними цивільно-правовими наслідками. Встановлення обставин вчинення кожної з цих операцій засвідчується доказами, які не є пов`язаними між собою (кредитні договори, договори забезпечення тощо).

Отже, кожна із вимог про стягнення шкоди є самостійною вимогою, які не пов`язані ні підставами виникнення та поданими доказами, та не є основними і похідними одна стосовно одної, оскільки від задоволення одних не залежить задоволення інших.

Відтак, кожна із вимог про стягнення шкоди, заборгованості є самостійною вимогою.

Таким чином, за кожну із вимог про стягнення заборгованості, яка є самостійною вимогою, підлягає сплаті судовий збір. Натомість, позивачем сплачено судовий збір лише за однією вимогою, у той час як позов містить дві самостійні вимоги з різними предметами спору.

Крім того, суд зазначає, що право позивачів на роз`єднання позовних вимог може бути реалізовано лише після відкриття провадження у справі, а не на стадії залишення позовної заяви без руху, а вимоги п. 3 ч. 6 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», щодо того, що після роз`єднання позовних вимог судовий збір повторно не сплачується, застосовуються виключно тоді, коли судовий збір за вказані вимоги сплачений при подачі первісного позову, що власне позивачем і не зроблено, оскільки доказів сплати судового збору за другу вимогу майнового характеру ним суду не надано, так само як і не надано підстав об`єднання різних предметів позову (договору позики та договору споживчого кредиту).

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 187 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Чисельними рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 7 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи те, що позивачем до теперішнього часу недоліки, зазначені в ухвалі суду від 17 квітня 2025 року, не усунуті, суд доходить висновку про залишення позову без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 187, 260, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, оф. 306; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за договорами залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів зо дня її підписання суддею або протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання її копії учасниками справи.

Ухвала суду набирає законної сили протягом п`ятнадцяти днів зо дня її підписання суддею або протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання її копії учасниками справи, якщо не буде оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна