Провадження № 2/742/442/25
Єдиний унікальний № 742/7125/24
РІШЕННЯ
27 травня 2025 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Давидчука Д.П., за участю секретаря судового засідання Сумцової Т.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,
І. Правовідносини сторін.
Позовну заяву мотивує тим, що:
1)22 листопада 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір № 6123666.
30.08.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №30082023/1, відповідно до умов якого право грошової вимоги за вище вказаним кредитним договором перейшло до позивача у розмірі 8900 грн, з яких: 2 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 6 900 грн. - заборгованість за відсотками.
01.06.2023 року між ТОВ "Аванс Кредит" та ТОВ "Інвеструм Груп" укладено Договір факторингу № 1062023, за яким ТОВ "Аванс Кредит" передало ТОВ "Інвеструм Груп" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Інвеструм Груп" прийняло належні ТОВ "Аванс Кредит" права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.
27.12.2023 року між ТОВ "Інвеструм Груп" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу № 27122023-1, за яким ТОВ "Інвеструм Груп" передало ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" прийняло належні ТОВ "Інвеструм Груп" права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 27122023-1 від 27.12.2023 року, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 6537,2 грн, з яких: 2 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4537,2 грн - сума заборгованості за відсотками.
4) 06.12.2022 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір позики №4904819.
13.07.2023 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №13-07/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників від 13.07.2023 до договору факторингу №13-07/2023 від 13.07.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 9480 гривні, з яких: 3000 гривні - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6480 гривні - сума заборгованості за відсотками за користування позикою.
5) 27.11.2022 між ТОВ "Фінансова компанія "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 було укладено договір позики №72964339.
14.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
6) 05 грудня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитним договір № 6024182.
Зазначені суми заборгованості, у сукупному розмірі 89 510,76 грн, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача разом із судовими витрати, які становлять 3028 грн.
ІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 грудня 2024 рокувідкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому суд відповідно ст. 19 ЦПК України вирішуючи питання про розгляд справи у спрощеному провадженні врахував ціну позову і складність справи. Одночасно з відкриттям провадження у справі Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
Представник Позивача у судове засідання не з`явився. Просив про розгляд справи без його участі.
Відповідач у судове засідання, неодноразово не з`являлася, належним чином повідомлялася про дату, час та місце судових засідань. Через систему «Електронний суд» надійшла заява про часткове визнання позову, у яком остання просить задовольнити позов у частині стягнення тіла кредиту у розмірі 25 360,04 грн. Просила розгляд справи провести без її участі.
У відзиві ОСОБА_1 просила відмовити ТОВ «ФК «ЄАПБ» у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з неправильним оформленням пакету документів поданих до суду, зокрема вважає, що позивач мов сплатити судовий збір у розмірі 18 168 грн, так як заявлено шість позовних вимог (а.с. 150-151).
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Відтак, суд 17.02.2025 перейшов до стадії ухвалення рішення.
Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
1)22 листопада 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір № 6123666 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у сумі 12 000 грн, строком на 363 дні, стандартна процентна ставка становить 1,99%, знижена 1,89%.
Відповідно до умов вказаного договору кредитор зобов`язався надати грошові кошти, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», які розміщені на сайті creditplus.ua.
Вказаний договір позичальник підписала електронним підписом. Кредитний договір був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора та надісланий на номер мобільного телефону відповідача (С198040) (а.с. 13-17).
24 листопада 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №24112023, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 29-31).
На підтвердження укладення Договору № 6123666 від 22 листопада 2022 року позивачем надано додаток до договору № 1 - таблицю обчислення загальної вартості кредитну для споживача та реальної річної процентної ставки, з якою ОСОБА_1 ознайомилася, що підтверджується, електронним підписом останньої, проставленим шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора та надісланий на номер мобільного телефону відповідача (С198040) (а.с. 18), Карткою обліку Договору (розрахунком заборгованості ) за договором № 6123666 (а.с. 19-29).
Вказаний договір позичальник підписала електронним підписом, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора та надісланий на номер мобільного телефону відповідача ( НОМЕР_1 ).
30.08.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №30082023/1, відповідно до умов якого право грошової вимоги за вище вказаним кредитним договором перейшло до позивача у розмірі 8900 грн, з яких: 2 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 6 900 грн. - заборгованість за відсотками, що також підтверджується актом прийому передачі Реєстру Боржників, витягом з реєстру боржників до договору факторингу (а.с. 50-54).
01.06.2023 року між ТОВ "Аванс Кредит" та ТОВ "Інвеструм Груп" укладено Договір факторингу № 1062023, за яким ТОВ "Аванс Кредит" передало ТОВ "Інвеструм Груп" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Інвеструм Груп" прийняло належні ТОВ "Аванс Кредит" права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.
27.12.2023 року між ТОВ "Інвеструм Груп" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу № 27122023-1, за яким ТОВ "Інвеструм Груп" передало ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" прийняло належні ТОВ "Інвеструм Груп" права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 27122023-1 від 27.12.2023 року, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 6537,2 грн, з яких: 2 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4537,2 грн - сума заборгованості за відсотками.
4) 06.12.2022 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір позики №4904819, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.
До договору також надано розрахунком заборгованості за договором № 4904819, графік обов`язкових платежів, паспорт позики, Додаткова угода № 1 до договору №4904819, розрахунок за Додатковою угодою № 1, графік обов`язкових платежів за Додатковою угодою № 1, Додаткова угода № 2 до договору №4904819, розрахунок за Додатковою угодою № 2, графік обов`язкових платежів за Додатковою угодою № 2, анкета клієнта (а.с. 79-90).
13.07.2023 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №13-07/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, що також підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору (а.с. 96), витягом з реєстру боржників (а.с. 97).
Відповідно до реєстру боржників від 13.07.2023 до договору факторингу №13-07/2023 від 13.07.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 9480 гривні, з яких: 3000 гривні - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6480 гривні - сума заборгованості за відсотками за користування позикою (а.с. 92).
5) 27.11.2022 між ТОВ "Фінансова компанія "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 було укладено договір позики №72964339. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису).
Вказаний договір позичальник підписала електронним підписом, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора та надісланий на номер мобільного телефону відповідача (h1dgdoR07o) (а.с. 102 -103). За умовами договору сума позики становить 6 000 грн, строк позики 30 днів, процентна ставка фіксована 2,5%. До договору також надано таблицю обчислення загальної вартості кредиту, розрахунок заборгованості за договором позики №72964339 (а.с. 104-106).
14.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
6) 05 грудня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитним договір № 6024182, який підписано електронним підписом позичальника. Відповідно до умов договору позики, позикодавець передає грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (позику) та сплатити проценти від суми позики.
До договору також надано графік платежів ,паспорт споживчого кредиту,розрахунок заборгованості, таблицю обчислення загальної вартості кредиту, розрахунок заборгованості за договором позики №72964339 (а.с. 116 -122).
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду ,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.
Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).
VІ. Висновки суду.
На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказані вище кредитні договори підписані відповідачем електронними підписами, наявність яких разом з електронними підписами кредитора підтверджує волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитних договорів, а також, що позичальник ОСОБА_1 всі умови договорів цілком зрозуміла та своїми підписами письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договорів діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.
Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та кредитором не було б укладено.
Частинами 1, 2статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Як зазначалося судом вище, з огляду на положення законодавства щодо факторингу заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.
При цьому аналіз змісту статті 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
В матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором, права вимоги за яким набув позивач від первісних кредиторів.
Дані розрахунки відповідачем у встановлений законом спосіб спростовані не були.
Щодо твердження відповідача, зазначеного у відзиві про неправильне оформлення пакету документів поданих до суду, а саме твердження, що позивач мов сплатити судовий збір у розмірі 18 168 грн, замість сплачених 3028, так як заявлено шість позовних вимог (а.с. 150-151), суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є обов`язковою для застосування судами України як джерела права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Дане положення кореспондується зі статтею 55 Конституції України в якій закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Реалізується право особи на захист у суді шляхом подачі позову до суду, яка підлягає оплаті судовим збором.
У ст. 1, 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат та справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Верховний Суд, застосовуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Рекомендації R (81) 7 Комітету міністрів державам?членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя від 14.05.1981 року та практику Європейського суду з прав людини, які встановлюють, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 21.06.2017 року у справі № 905/89/17 Вищого господарського суду України.
Позиція ЄСПЛ стосовно сплати судового збору аналогічна: судовий збір не повинен обмежувати право заявників на доступ до правосуддя та має бути «розумним». Разом з тим, на думку ЄСПЛ, судовий збір є таким собі обмежувальним заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.
Водночас, у рішенні по справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. ЄСПЛ констатує, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдавати шкоди суті цього права, та має переслідувати законну мету. У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000р. ЕСПЛ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотриманням вимог Конвенції залишається за Судом («Голдер проти Сполученого Королівства» і «Z та інші проти Сполученого Королівства», рішення суду, цитовані вище, так само; та, mutatis mutandis, «Ейрі проти Ірландії» (Airey v. Ireland), рішення від 9 жовтня 1979 року).
Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
Суд не приймає доводи відповідача щодо неправильного оформлення позову в частині сплати судового збору та необґрунтованості його розміру. Твердження відповідача про необхідність сплати судового збору в розмірі 18 168 грн замість фактично сплачених 3028 грн із посиланням на наявність шести позовних вимог є безпідставним, оскільки заявлені позовні вимоги мають єдиний предмет спору та є однорідними за своєю природою.
Крім того, з урахуванням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, у справах «Креуз проти Польщі» та «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії»), судовий збір не повинен ставати надмірним бар`єром для доступу до правосуддя. Суд наголошує, що надмірні або формальні вимоги щодо його сплати можуть бути розцінені як порушення права на справедливий суд.
Суд також враховує, що у разі задоволення позову, понесені позивачем витрати, включаючи судовий збір, можуть бути покладені на відповідача відповідно до принципів розподілу судових витрат, що забезпечує дотримання справедливого балансу інтересів сторін.
Право вимоги за кожним із цих договорів у передбаченому законом порядку перейшло до позивача, ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», на підставі відповідних договорів факторингу та супровідних реєстрів боржників. Відповідач узятих на себе зобов`язань за вказаними договорами не виконала, що спричинило утворення заборгованості у загальному розмірі 89 510,76 грн.
Позивач довів існування між ним та відповідачем кредитних зобов`язань, невиконання цих зобов`язань відповідачем та розмір заборгованості, що утворився внаслідок такого невиконання. Водночас відповідач не спростувала факту укладення кредитних договорів, як і не спростувала розміру заборгованості за ними.
В той же час, суд звертає увагу на загальну модель поведінки відповідачки, яка свідчить про зловживання правом та очевидну недобросовісність. Протягом нетривалого періоду часу відповідач неодноразово укладала кредитні договори з різними фінансовими установами, систематично не виконувала взяті на себе зобов`язання, допускаючи прострочення виконання грошових зобов`язань та не повертаючи отримані кошти в повному обсязі. Суд також встановив, що відповідач здійснювала часткову сплату за окремими договорами, що є конклюдентними діями, які свідчать про фактичне визнання існування договірних відносин та зобов`язань, що випливають із них. Водночас, незважаючи на це, відповідач не вжила жодних заходів для повного виконання своїх зобов`язань та усунення прострочення.
Така поведінка не є випадковою чи ситуативною вона має системний характер і вказує на відсутність реального наміру належним чином виконувати зобов`язання. Ігнорування договірних обов`язків, уникнення повного погашення заборгованості та ухилення від відповідальності суперечать загальновизнаним принципам цивільного права добросовісності, розумності та справедливості. Зокрема, такі дії відповідача порушують норми Цивільного кодексу України, зокрема статті 13 (про добросовісність та розумність при здійсненні цивільних прав), статті 509 (про обов`язковість виконання договірних зобов`язань), статті 610 (про відповідальність за невиконання зобов`язань).
Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, кожна особа повинна діяти добросовісно та сумлінно, виконуючи свої обов`язки.
Ігнорування цих принципів та укладання договорів без наміру виконати їх умови є явним зловживанням правом, що не може бути визнано правомірним у рамках правової системи України. Принципи добросовісності та сумлінності підтверджуються також в міжнародному праві, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст. 6), яка гарантує право на справедливий розгляд справи та обов`язок виконувати договірні зобов`язання. Принципи добросовісності та сумлінності також закріплені в UNIDROIT Principles of International Commercial Contracts, а також Рекомендаціях Європейського Союзу щодо вдосконалення правосуддя, де підкреслюється, що особи, які ухиляються від виконання договору, повинні нести правові наслідки за таку поведінку, оскільки це суперечить вимогам справедливості та правопорядку.
З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
VІ. Розподіл судових витрат.
Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі 3028 грн. (а.с. 1).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у справі, що розглядається, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, то з Відповідача на користь Позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3028 грн, тобто пропорційно до задоволення позовних вимог.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 509, 526, 530, 612, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, статтями 77-82, 141, 259, 263-265, 268, 280, 284 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри буд. 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 27.05.2025.

Суддя Дмитро ДАВИДЧУК