Єдиний унікальний номер 142/338/25
Номер провадження 2-о/142/27/25
У Х В А Л А

20 травня 2025 року смт. Піщанка

Суддя Піщанського районного суду Вінницької області Гринишина А.А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, місцезнаходження м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Близнюка В.В., 16 травня 2025 року звернувся до Піщанського районного суду Вінницької області із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт, який має юридичне значення, а саме того, що трудова книжка НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без дати видачі та печатки організації, що видала, належить ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Заява обґрунтована тим, що заявник, будучи ІНФОРМАЦІЯ_1 , по досягненню пенсійного віку звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії. Рішенням № 07 від 2 серпня 2024 року йому відмовлено в призначенні пенсії згідно з пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування. Рішення мотивовано тим, що до страхового стажу не зараховано період роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки записи внесені із порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом МПУ, МІОУ та МСЗНУ № 58 від 29.07.1993 р. (на титульній сторінці дата народження заявника не відповідає паспортним даним, відсутня печатка організації та дата заповнення), стаж зараховано згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Заявник ОСОБА_1 стверджує, що дійсно, в належній йому трудовій книжці НОМЕР_1 на першій сторінці зазначено дату народження одночасно схожу на 12 та 13 «апреля 1965», відсутня печатка організації, яка видала трудову книжку та дата заповнення.

Для захисту своїх соціальних прав, зокрема права на пенсію, постала необхідність документально підтвердити, що трудова книжка НОМЕР_1 належить саме йому, ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 . Допущені невідповідності його трудової книжки є перешкодою в реалізації заявником права на призначення пенсії.

Згідно п. 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Таким чином, стверджує заявник, для захисту його прав та законних інтересів, а саме права на пенсію та зарахування трудового стажу, необхідне встановлення факту належності йому, ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , трудової книжки НОМЕР_1 .

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі, суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, з огляду на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тобто, окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Згідно з ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Сутністю провадження у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що у ньому відсутній спір про право, об`єктом судового захисту є охоронюваний законом інтерес, предметом судової діяльності є встановлення визначених юридичних фактів з метою подальшого здійснення заявниками своїх суб`єктивних прав.

Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

У силу вимог ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 3 постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У тому разі, коли буде виявлено, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження у справі, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, та доданих до неї документів у цій справі вбачається спір про право, оскільки встановлення даного факту необхідно заявнику з метою підтвердження трудового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком.

Верховний Суд у постанові у справі №347/576/18 від 10 червня 2020 року надав роз`яснення, що встановлення факту наявності трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993року.

Відповідно до пункту 3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як слушно відмічено самим заявником та його представником, п. 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Отже, в судовому порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження. Водночас у заяві ставиться питання про встановлення факту, який має юридичне значення, а саме того, що трудова книжка НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без дати видачі та печатки організації, що видала, належить ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , тобто розбіжності та неточності трудвої книжки заявника не стосуються імені, по батькові чи прізвища особи за паспортом чи свідоцтвом про народження.

Верховний Суд вказав, що встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу Пенсійного фонду України у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 вересня 2019 року у справі №198/623/18 та від 10 червня 2020 року у справі №347/576/18.

Разом з тим, окрім зазначеного, заявник вказує, що орган Пенсійного фонду, відмовивши йому в призначенні пенсії згідно з пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування, мотивував рішення тим, що до страхового стажу не зараховано період роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки записи внесені із порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом МПУ, МІОУ та МСЗНУ № 58 від 29.07.1993 р. (на титульній сторінці дата народження заявника не відповідає паспортним даним, відсутня печатка організації та дата заповнення), стаж зараховано згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, однак він, ОСОБА_1 , може,для захисту моїх прав та законних інтересів, а саме права на пенсію та зарахування трудового стажу, довести встановлення факту належності йому, ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , трудової книжки НОМЕР_1 рядом доказів, серед яких наявні докази його зайнятості для обрахування трудового стажу ( навчання. служба в армії, робота).

Зважаючи на викладене, у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 слід відмовити у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і в зв`язку з тим, що в даних правовідносинах існує спір про право.

При цьому, заявник не позбавлений права на звернення до органу Пенсійного фонду України відповідно до положень Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року або ж оскаржити відмову Пенсійного Фонду України у призначенні пенсії за віком в порядку адміністративного судочинства.

На підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тобто, вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, якщо чинним законодавством передбачено інший порядок їх встановлення або ж заявник має іншу можливість одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

При цьому, відмова відповідного органу в установленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Рішення органу ПФ щодо відмови у призначенні пенсії підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Пенсійний Фонд України (його територіальні органи) є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.

У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2020 року у справі № 287/167/18-ц.

З огляду на те, що заявник ОСОБА_1 звернувся до органів Пенсійного Фонду України з приводу призначення пенсії за віком, на що отримав рішення про відмову, тому в даному випадку спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, отже подана заява не може бути предметом розгляду в порядку окремого провадження у цивільному судочинстві, у зв`язку з чим у відкритті провадження слід відмовити.

При цьому, роз`яснити заявнику слід право на звернення до суду у встановленому законом порядку в порядку адміністративного судочинства до відповідного окружного адміністративного суду.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до квитанції до платіжної інструкції 0.0..1 від 16 травня 2025 року, представником заявника сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн., але, оскільки суддя прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі, то, з урахуванням вищезазначеного, сплачений заявником судовий збір підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 186, 293, 315 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересованої особи Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Копію ухвали разом з доданими до заяви матеріалами надіслати заявнику та його представнику.

Роз`яснити заявнику право на звернення до суду у встановленому законом порядку в порядку адміністративного судочинства.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, , повернути з державного бюджету представнику заявника адвокату Близнюку Віктору Васильовичу, судовий збір в розмірі 605 ( шістсот п`ять) гривень 60 копійок, який було сплачено на р/р UA0002890, Одержувач ГУК у Він.обл./смт Пiщанка/22030101, банк одержувача Казначейство України (ел.адм. подат.), відповідно до платіжної інструкції 0.0..1 від 16 травня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Суддя