ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/3161/24 Номер провадження 22-ц/814/1942/25Головуючий у 1-й інстанції Герцов О.М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.

розглянув у режимі відеоконференції в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гуляєва Антона Володимировича, представника ОСОБА_1 , на ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 18 лютого 2025 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) за заявою адвоката Гуляєва Антона Володимировича, представника ОСОБА_1 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лип`янка», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У лютому 2025 року адвокат Гуляєв А.В., представник ОСОБА_1 , звернувся до місцевого суду із заявою про забезпечення позову, просив: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ТОВ «Лип`янка», і грошові кошти, що належать ТОВ «Лип`янка» як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать ТОВ «Лип`янка» у межах ціни позову на загальну суму 3 971 216,56 грн.

Заяву мотивував тим, що у провадженні Карлівського районного суду Полтавської області перебуває на розгляді позовна заява про визнання права власності на спадкове майно.

Вказував, що у позивачки є реальні підстави вважати, що внаслідок умисних дій ТОВ «Лип`янка» виконання рішення суду у цій справі, у випадку задоволення позову, буде неможливим, оскільки товариством вживаються дії спрямовані на зменшення активів товариства та збільшення зобов`язань, зміни складу засновників.

Так, позивачу стало відомо, що ТОВ «Лип`янка» вивело з доходів товариства грошові кошти у розмірі 16 425 802,59 грн шляхом внесення їх до статутного фонду новоствореного товариства ТОВ «Лип`янка Агро» ().

Вважає, що вказаний правочин не мав на меті реального настання правових наслідків, що обумовлені ним (здійснення реальної господарської діяльності).

Засновники ТОВ «Лип`янка» створили нову юридичну особу - ТОВ «Лип`янка Агро», виключно для виведення грошових коштів та майна, або ж мають на меті припинення господарської діяльності ТОВ «Лип`янка» та переведення всіх активів на ТОВ «Лип`янка Агро».

Так, 98% статутного капіталу новоствореної юридичної особи належить ТОВ «Лип`янка», директором ТОВ «Лип`янка», як і директором ТОВ «Лип`янка Агро» є ОСОБА_4 , місцезнаходження юридичних осіб село Лип`янка.

Зазначає, що ТОВ «Лип`янка» вживає усіх можливих дій спрямованих на позбавлення можливості ОСОБА_1 стати учасником ТОВ «Лип`янка» та отримання дивідендів від діяльності Товариства і на сьогоднішній день існує реальна загроза того, що за спливом певного часу ТОВ «Лип`янка» не матиме активів для виплати спадкоємцям дивідендів або припинить господарську діяльність, що матиме наслідком суттєве погіршення фінансового стану та платоспроможності ТОВ «Лип`янка», внаслідок чого виконання судового рішення у цій справі, в разі його прийняття на користь позивача, буде неможливим.

Звертає увагу, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі за для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 18 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката Гуляєва А.В. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лип`янка», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

В апеляційній скарзі адвокат Гуляєв А.В., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким його заяву задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги повторно наведені доводи і фактичні обставини, викладені у заяві про забезпечення позову, і стверджується, що суд першої інстанції проігнорував аргументи заявника та залишив поза увагою те, що предметом позову є стягнення грошових коштів і що розмір забезпечення обмежується ціною позову, не врахував, що накладення арешту на грошові кошти відповідача-1 є співмірним з позовними вимогами, сприятиме позивачу у захисті його прав та інтересів шляхом забезпечення належного виконання рішення в разі задоволення позову.

У відзиві ТОВ «Лип`янка», посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить ухвалу суду залишити без змін.

Звертається увага, що твердження апеляційної скарги про доведеність обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, у разі задоволення позову, спростовуються обставинами справи.

Ціна позову заснована на припущеннях і містить суперечливі докази щодо розміру заборгованості зі сплати дивідендів. Крім того, позивачка ігнорує право спільної сумісної власності першої дружини спадкодавця ОСОБА_5 , адже дивіденди за 2015 - 2016 господарські роки нараховані за період їхнього шлюбу, що має враховуватися при розподілі спадкового майна.

Висновки про «зменшення активів та збільшення зобов`язань» спекулятивне, оскільки такі обставини не можуть бути відомі заявнику, а джерела походження такої інформації не вказані. Недоведеним є отримання апелянтом доступу до фінансової та бухгалтерської звітності.

Оцінка платоспроможності з боку третьої особи безпідставна і має суб`єктивний інтерес. Господарська діяльність здійснюється підприємством вже близько 23-ти років (з 15.10.2002), укладення договору з Полтавською РВА на виконання мобілізаційних завдань навпаки засвідчують стабільний фінансовий стан. Перекредитування ж спрямоване на виконання зобов`язань і господарської діяльності, а майно підприємства перебуває в банківській заставі, що унеможливлює його виведення без попереднього погодження банку. При цьому, кредитні договори забезпеченні особистою порукою учасників.

Обставини про виведення активів та припинення товариства не відповідають дійсності. Водночас, твердження про виведення активів паралельно не узгоджується із посиланням на відсутність у правочину реального настання правових наслідків. Всі операції проводяться у рамках дозволеної господарської діяльності. Паралельно з цим, підлягають врахуванню презумпції легітимності рішень органів управління юридичної особи та правомірності правочину.

Обставини зміни розміру частки, складу учасників не має зв`язку з предметом позову у цій справі і виходять за межі заявлених позовних вимог, предмету доказування.

До того ж, спадкоємці не подавали заяв про вступ до товариства, а законність виключення підтверджена висновком центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 03.03.2025. Заява про забезпечення позову є спробою втручання у господарську діяльність товариства, порушення прав та інтересів інших учасників.

Основним видом економічної діяльності є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, що має наслідком запланований на 2025 рік посів та збір врожаю овочів, сої, озимої пшениці, озимого ячменю, кукурудзи. При цьому, пшениця озима та ячмінь є предметом мобілізаційного завдання. Досягнення запланованих показників у виробництві передбачає значні фінансові витрати на закупівлю матеріалів, техніку та обробіток землі.

Арешт рахунків та майна унеможливить ці процеси, спричинить збитки, поставить під сумнів виконання мобілізаційного завдання, що, у свою чергу, матиме наслідком скасування бронювання працівників. Крім того, арешт заблокує фінансові операції, що може призвести до невиплати заробітної плати, податків та невиконання зобов`язань перед контрагентами. Захід забезпечення заявлений щодо всього майна та банківських рахунків без виключень.

Позивач має враховувати, що спадкоємці набувають не лише права (дивіденди), а й обов`язки (в т.ч. кредитні ризики та частку боргового навантаження). Спроба виділити дивіденди без урахування фінансового стану товариства є юридично некоректною.

За відсутності достатніх доказів застосування арешту є неможливим, оскільки суд не може оцінити співмірність сум та необхідність такого заходу. Позивач не надав відомостей про конкретне майно, рахунки чи кошти, на які слід накласти арешт, а також не надав відомостей про їх вартість чи можливі обтяження з боку третіх осіб.

Це особливо актуально при наявних кредитних відносинах та особистої поруки учасників при їх недотриманні.

Не наводяться жодні підтверджені обставин недостатності (відсутності) у товариства грошових коштів. Водночас арешт майна допускається лише за недостатності грошових коштів для забезпечення позову (постанови у справах № 905/448/22 від 03.03.2023, № 916/143/24 від 08.07.2024). Крім того, майно і кошти належать підприємству, а не померлому. Фактично, заявлене забезпечення позову зводиться до вирішення спору по суті, що суперечить процесуальному законодавству.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників процесу до суду не надходив.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви адвоката Гуляєва А.В., представника ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що на даному етапі розгляду справи задоволення заяви про забезпечення позову не є доцільним, оскільки позивачем належним чином не обгрутновано та не надано доказів, які б свідчили про вчинення дій відповідачами, що унеможливлять виконання рішення суду в майбутньому. Одночасно зазначав, що необгрунтоване задоволення заяви про забезпечення позову може призвести до ускладнення або зупинення господарської діяльності відповідача.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 року, № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголосив на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення ЄСПЛ «Beles and others v. The Czech Republic», 12/11/2002, § 49).

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та(або) грошові кошти, що належать або підлягають сплаті чи передачі відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.03.2019 року у справі № 824/239/2018).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Також у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 569/2011/18 зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору згідно поданого адвокатом Гуляєвим А.В., представником ОСОБА_1 , позову є вимоги про: визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на 1/3 частину дивідендів від прибутку ТОВ «Лип`янка» у розмірі 3 971 216,56 грн, а також стягнення з ТОВ «Лип`янка» 1/3 частини дивідендів від прибутку ТОВ «Лип`янка» у розмірі 3 971 216,56 грн.

Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що позивачка як дружина і відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_6 як діти померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 мають право на спадщину у рівних частках. Позивачка вважає, що має право на отримання від ТОВ «Лип?янка» 1/3 нарахованих, але не виплачених спадкодавцю ОСОБА_5 як учаснику товариства дивідендів у розмірі 3 971 216,56 грн.

Згідно доводів позовної заяви нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину як позивачці, так і іншим спадкоємцям у зв?язку, зокрема із недосягненням згоди між ними щодо розподілу спадкового майна і можливого судового спору з цього приводу.

Як убачається з висновку Центральної колегії Міністерства юстиції України від 03 березня 2025 року, долученого до відзиву на апеляційну скаргу, за результатами розгляду скарг ОСОБА_1 , зборами учасників ТОВ «Лип?янка» 23 січня 2025 року ухвалено рішення про виключення померлого ОСОБА_5 , якому належало 25% у статутному капіталі, з числа учасників у зв?язку з тим, що протягом року з дня закінчення строку для прийняття спадщини спадкоємці померлого не подали заяв про вступ до товариства, відповідно також ухвалено рішення про зменшення розміру статутного капіталу товариства. На підстави вказаного рішення зборів учасників державним реєстратором проведені відповідні реєстраційні дії.

Згідно висновку Центральної колегії Міністерства юстиції України збори учасників товариства, ухвалюючи рішення про виключення померлого учасника зі складу учасників, діяли відповідно до закону і у державного реєстратора були відсутні законні підстави для відмови у вчинені відповідних реєстраційних дій.

Враховуючи наведені обставини, посилання позивачки на рішення зборів учасників ТОВ «Лип?янка» про створення іншого суб?єкта господарювання ТОВ «Лип?янка Агро», не можна розцінювати як умисні (свідомі) дії з метою виведення активів ТОВ «Лип?янка» і припинення його діяльності.

Зважаючи на зміст заявлених позовних вимог, характер спірних правовідносин і встановлені фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивачкою не доведено тієї обставини, що невжиття заявлених нею заходів забезпечення позову призведе до порушень її прав, свобод та інтересів, або ж унеможливить чи утруднить виконання у майбутньому рішення суду ухваленого на її користь.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.367, ч.1 п.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Гуляєва Антона Володимировича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 18 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 19 травня 2025 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов