ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/4023/24 Номер провадження 22-ц/814/1597/25Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення коштів

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальнісю «Агро-Край» на його користь заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою за 2023 рік, 3% річних, інфляційні втрати, пеню у загальному розмірі 8560, 63 грн.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальнісю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за користування земельноюділянкою (кадастровийномер :00:008:0559) за 2023рік у загальному розмірі 8560.63грн., з яких 7668.94 грн. - орендна плата за землю; 187.84 грн - 3% річних, 495.32 грн - інфляційні витрати, 228.53 грн пеня.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальнісю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1211,20 грн та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку в частині стягнення витрат на правову допомогу оскаржив представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» - Омельченко Олексій Миколайович, просив рішення місцевого суду у відповідній частині змінити, зменшивши суму витрат на правову допомогу з 5000,00 грн до 3000,00 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн не є співрозмірним наданому об`єму адвокатських послуг у справі, яка є малозначною.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Рой Інни Володимирівни надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість, а також недобросовісну поведінку відповідача.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат на професійну правничу допомогу у справі, тому в іншій частині не переглядається апеляційним судом.

В силу положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких відносяться витрати на правничу допомогу), у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, процесуальним обов`язком суду є при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховати критерії, визначені у ч. 3 ст. 141 ЦПК України.

Разом із тим, механізм зменшення суми заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу за критеріями співмірності, передбаченими ч. 4 ст. 137 ЦПК України, вимагає наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, сторона, яка подає таке клопотання має не просто заявити про неспівмірність таких витрат іншої сторони, а й довести це.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 6 ст. 141 ЦПК України)

Згідно із частиною 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Тобто, для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову - є стягнення заборгованості по орендній платі та компенсації за порушення виконання грошового зобов`язання у загальній сумі 8560,63 грн (ціна позову).

У позові позивачем було заявлено орієнтовну суму витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі 5 000 грн, та долучено до позову наступні докази: копію Договору про надання адвокатських послуг № б/н від 05 жовтня 2025 року, укладеного між адвокатом Рой Інною Володимирівною та ОСОБА_1 , копію Додаткової угоди № 1 та Акт виконаних робіт № 1 до вказаного договору, а також ордер на надання правничої (правової) допомоги та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Рой Інною Володимирівною.

Додатковою угодою № 1 до Договору про надання адвокатських послуг сторони узгодили, що вартість послуг адвоката у даній справі становить 5 000 грн, та що клієнт протягом 30 робочих днів з моменту винесення рішення по справі здійснює оплату вартості послуг адвоката у цій сумі.

Згідно з Актом виконаних робіт № 1 від 24 жовтня 2024 року адвокатом Рой Інною Володимирівною у справі надано наступні послуги:

- консультація (05.10.2024) 500 грн;

- складання та подання адвокатського запиту 1000 грн;

- складання та подання позовної заяви 2 500,00 грн;

- складання та подання клопотання про витребування доказів по справі 1000 грн.

Матеріали справи не містять доводів заперечення відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» проти позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 5 000 грн.

Суд першої інстанції, стягуючи з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 5 000 грн витрат, понесених останнім на професійну правничу допомогу у справі, обґрунтовував рішення тим, що витрати на правову допомогу у сумі 5 000 грн є співмірними із складністю справи, підтвердженими матеріалами справи та такими, що відповідають критерію розумності їх розміру, тому підстав для їх зменшення немає.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду.

Місцевий суд дійшов правильного висновку, що надані адвокатом Рой Інною Володимирівною правничі послуги у справі є реальними та доводяться матеріалами справи. А тому доводи апеляційної скарги про те, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн не є співрозмірним, не відповідають обставинам справи та є безпідставними.

З положень п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України вбачається, що для цілей розподілу судових витрат на правничу допомогу розмір таких витрат визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), пункт 5.44) для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

З урахуванням викладених вище правових висновків Верховного Суду, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що домовленість між ОСОБА_1 та адвокатом Рой Інною Володимирівною за договором про надання правничої допомоги щодо строку фактичної оплати гонорару протягом 30 днів з моменту винесення судом рішення не впливає на обов`язок суду здійснити розподіл таких витрат у разі встановлення їх дійсності та необхідності.

Дана справа дійсно за своєю категорією є незначної складності та наявна усталена судова практика з розгляду аналогічних спорів, однак розмір заявлених позивачем до стягнення правничих витрат у сумі 5 000 грн є пропорційним до предмета спору, з урахуванням обсягу виконаної адвокатом роботи та складності справи.

Доводи апеляційної скарги в цій частині правильності висновків місцевого суду не спростували.

Місцевий суд надав належну оцінку доказам понесених позивачем витрат на правничу допомогу та дійшов вірного висновку про розумність та пропорційність розміру таких витрат за критеріями, визначеними ч. 3 ст. 141 ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині (стягнення правничих витрат) є законним та обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування в цій частині за результатом апеляційного перегляду відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Край" - залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 травня 2025 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль