Справа № 484/253/25
Провадження № 2/484/480/25
Рішення

іменем України

23.05.2025 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області області в складі:

головуючої судді Максютенко О.А.

за участю секретаря Завірюха В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`яномостівської сільської ради, Міністерство оборони України про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини

без участі сторін,

встановив

у січні 2025 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування ВК Кам`яномостівської сільської ради та МО України про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Позовна заява мотивована тим, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 04.12.2017 року було розірвано. Від спільного проживання сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з батьком.

Згідно судового наказу №2-н/484/72/19 ОСОБА_6 зобов`язана до сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх доходів. Виконавче провадження по стягненню аліментів закінчено 21.06.2024 року.

На даний час позивач перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 , має стабільне грошове забезпечення та повністю утримує та виховує неповнолітню доньку ОСОБА_7 .

Мати відповідач по справі не приймає участі в утриманні доньки, проживає окремо, має іншу сім`ю.

Позивач вказує, що спору про визначення місця проживання дитини сторони не мають, адже відповідач не заперечує проти проживання доньки із ним. Між ними, як батьками відсутній спір щодо місця проживання та виховання їх спільної доньки.

При цьому саме позивач забезпечує всі умови для комфортного життя дитини.

Посилається на висновок органу опіки та піклування ВК Кам`яномостівської с/р про визначення місця проживання н/л дитини із батьком.

Ураховуючи наведене, представник позивача просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання позивачем ОСОБА_8 своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 24.01.2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання.

04.04.2025 року ухвалою суду підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивач надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання надала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 01.03.2010 року Кам`яномостівською сільською радою Первомайського району Миколаївської області, серії НОМЕР_2 сторони у справі є батьком та матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.12.2017 року у справі № 484/3885/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 розірвано.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 з 01.03.1996 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстрована також його неповнолітня донька ОСОБА_5 з 21.12.2016 року.

З довідки про склад сім`ї виданої ОСОБА_1 від 17.10.2024 року сільським головою Кам`яномостівської сільської ради вбачається, що до складу його сім`ї входить син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5

28.03.2024 року рішенням ВК Кам`яномостівської сільскої ради №47 було затверджено висновок, яким визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_1 .

Позивач є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до характеристики директора ліцею неповнолітня ОСОБА_5 навчається у Кам`яномостівському ліцеї. Батько приділяє належну увагу вихованню доньки, цікавиться життям класу та школи, батьківські збори відвідує постійно.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог статей 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно із частиною 1 статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України та частиною 3 статті 11, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частин 1, 4 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно із частиною 1 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Частиною 2 статті 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Із вищенаведеного слідує, що встановлення факту самостійного виховання дитини можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним із батьків батьківських обов`язків.

Тобто, за змістом наведених норм чинного законодавства з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Таким чином, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі пункту 2 частини 1 статті 164 СК України.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки, сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом, як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 201/5972/22 від 11.09.2024 р.

Судом встановлено, що відповідачка визнала вимоги позивача та зазначила, що не заперечує проти їх задоволення та встановлення факту самостійного виховання та утримання доньки колишнім чоловіком.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи документи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

В силу статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей, а позивач не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання дитини сторін, мати умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації своїх батьківських прав.

Розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з позивачем, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини.

Відтак, стороною позивача не надано жодних доказів, що в питанні виховання дитини ОСОБА_7 , 2010 року народження, відповідачка умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу.

Позивачем не доведено факту невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків, ухилення матері від участі у вихованні та утриманні сина.

Судом не встановлено обставин, які б беззаперечно свідчили, що мати дитини не здатна виконувати свої батьківські обов`язки щодо дитини чи позбавлена у визначений законом спосіб можливості здійснення своїх батьківських прав стосовно дитини.

Ті обставини, що мати дитини проживає окремо, не свідчить про те, що позивач самостійно виховує дитину і може вважатися в розумінні закону «одиноким батьком», оскільки вказані обставини не позбавляють матір дитини батьківських прав і не залишають дитину без материнського виховання.

Також суду не надано доказів як того, що батько дитини самостійно несе витрати по її утриманні, так і доказів того, що матір дитини таких витрат не несе. Самі лише посилання позивача на вказані обставини не підтверджують факту самостійного утримання позивачем доньки, оскільки однозначно та достовірно не підтверджують вказаний факт.

Позивач просить суд встановити в судовому порядку факт самостійного виховання доньки ОСОБА_7 , в той час як мати дитини такі факти не заперечує та просить суд задовольнити заяву. Отже, позивач звернувся до суду з метою закріплення фактів, які ніким не оспорюються та не ставляться під сумнів.

Суд вважає заяву відповідачки, в якій вона визнавала позов про, не може слугувати підставою для задоволення позову.

На думку суду, встановлення факту самостійного виховання сина не породжує юридичних наслідків, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявника як батька.

Факт проживання дитини разом з батьком не заперечується сторонами. Потреба у додатковому встановленні таких фактів судом не доведена. Утримання дитини батьком є законним обов`язком та не потребує встановлення судом.

Суд не вважає достатньою підставою для задоволення позову про встановлення факту самостійного виховання дитини факт визнання матір`ю дитини позову в повному обсязі, оскільки згідно норм СК України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (частина 1 статті 14 СК України), сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу, невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частини 1, 4 статті 15 СК України), мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України), відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частини 3, 4 статті 155 СК України).

Ураховуючи наведене та те, що позивач належними та допустимими доказами не довів, що він самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину ОСОБА_7 , 2010 року народження, тобто взагалі без участі іншого з подружжя у житті дитини, суд не вбачає підстав для задоволення пред`явлених ним позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`яномостівської сільської ради, Міністерство оборони України про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відмості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`яномостівської сільської ради вул. Заводська, 1, селище Кам`яний Міст, Первомайський район, Миколаївська область, ;

третя особа - Міністерство оборони України, місце знаходження: проспект Повітрофлотський, 6, м.Києв, .

Повний текст рішення складено 28.05.2025 року.

Суддя: