ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/978/25 Справа № 185/3518/22 Головуючий у першій інстанції: Головін В. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Головіна В.О. від 04 вересня 2024 року по справі за позовом Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2022 року КП «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що воно надало послуги відповідачам з надання теплової енергії за адресою по АДРЕСА_1 , проте відповідачі оплату за спожиту теплову енергію не здійснюють, внаслідок чого за період з 01.01.2002 року по 01.05.2022 року утворився борг в сумі 82779,71 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів вказану заборгованість у розмірі 82779,71 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь КП «Павлоградтеплоенерго» суму боргу за спожиту теплову енергію за період з 01.05.2019 року по 30.10.2021 року в розмірі 18085,47 грн, з 01.11.2021 року по 01.05.2022 року в розмірі 14532,51 грн в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь КП «Павлоградтеплоенерго» витрати по сплаті судового збору в розмірі по 248,10 грн, з кожного. В іншій частині у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі КП «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 82779,71 грн, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Від представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що Комунальне підприємство «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради, відповідно до "Правил з надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, та ліцензій, виданих Дніпропетровською обласною державною адміністрацією 18.01.2018, надає послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії населенню міста Павлограда Дніпропетровської області для потреб опалення, в обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами (а.с. 11-13).

У квартирі за адресою по АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27.12.1991 року (а.с. 21), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 05.09.2002 року (а.с. 22), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 15.04.2015 року (а.с. 19), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 04.11.2003 року (а.с. 20), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 05.03.2007 року (а.с. 18), що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи від 25.05.2022, виданими відділом реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області.

Отже, відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання, що надаються за адресою по АДРЕСА_1 .

Згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою по АДРЕСА_1 за період з 01.01.2002 року по 01.05.2022 року утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію в загальному розмірі 82779,71 грн (а.с. 5-7).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серіх НОМЕР_2 від 25.06.2010, виданого Відділом РАЦС по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_9 25.06.2010 року, у зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_10 (а.с. 55).

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №425161412 від 02.05.2025 підтверджується, що право власності на квартиру по АДРЕСА_1 у вказаних реєстрах не зареєстроване.

Згідно зі статтями 319, 321 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 64, 67, 68 ЖК України наймачі повинні своєчасно та в повному обсязі вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV (який був чинним по 01.05.2019), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IVвиконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IVспоживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IVпередбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII (який набрав чинності 10.12.2017), до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону №2189-VIII).

Пунктами 1, 5 частин другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За змістом пунктів 1, 2 частини другої статті 8 вказаного вище Закону, виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України №2189-VIII).

У даному випадку між позивачем та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, за якими у житло, в якому вони зареєстровані, надавалися комунальні послуги з постачання теплової енергії.

Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно положень ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

З наведеного вбачається наявність встановленого законом обов`язку споживачів сплачувати за одержані комунальні послуги, оскільки відповідачі зареєстровані у житловому приміщенні за вказаною вище адресою, де позивачем надаються послуг з постачання теплової енергії. Вказаний обов`язок поширюється на всіх осіб, що зареєстровані чи проживають за адресою надання послуг, є солідарним і його виконання може бути заявлене до будь-кого з солідарних боржників окремо чи до усіх разом.

Аналогічний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14 (провадження №61-33329св18).

Крім того, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 01 вересня 2020 року у справі №686/6276/19.

Враховуючи викладене, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, приймаючи до уваги доведеність факту неналежного виконання відповідачами обов`язку зі сплати за спожиту теплову енергію за адресою по АДРЕСА_1 та наявність заборгованості за період з 01.01.2002 року по 01.05.2022 року на суму 82779,71 грн, - колегія дійшла висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо її стягнення з відповідача ОСОБА_1 , а також часткову обґрунтованість щодо солідарного стягнення вказаної заборгованості частково з ОСОБА_4 (за період з 05.09.2002 року - з часу реєстрації у квартирі), ОСОБА_11 (з 05.03.2007 - з часу реєстрації у квартирі), ОСОБА_2 (з 16.12.2016 року - з часу набуття повноліття), ОСОБА_3 (з 12.10.2021 року - з часу набуття повноліття).

Підстави для стягнення з відповідачів ОСОБА_4 (за період з 01.01.2002-04.09.2002 року - до часу реєстрації у квартирі) та ОСОБА_11 (з 01.01.2002-04.03.2007 - до часу реєстрації у квартирі) боргу за спожиту теплову енергію у вказані періоди відсутні, адже позивачем не доведено належними та допустимими доказами споживання вказаними відповідачами послуг за адресою по АДРЕСА_1 у відповідні періоди.

Також відсутні підстави для покладення обов`язку зі сплати заборгованості за спожиту теплову енергію на відповідачів ОСОБА_2 (з 01.01.2002-15.12.2016 року) та ОСОБА_3 (з 01.01.2002-11.10.2021 року), яка сформувалась до набуття кожною з них повноліття, адже солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями зі сплати комунальних послуг несуть лише повнолітні члени сім`ї.

При цьому, навіть проживання в іншому місці не звільняє відповідачів від обов`язку оплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у зазначеній вище квартирі, а отже вони є користувачами наданих послуг.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2019 року у справі №335/479/17, провадження №61-22435св18.

Надані відповідачкою ОСОБА_11 .Акт, складений від 26.04.2024 ОСББ «Ленінградська, 18» про фактичне непроживання з червня 2010 року по АДРЕСА_1 , та Акт, складений ОСББ «Перлина Павлограда» від 23.04.2024 про проживання ОСОБА_11 разом з чоловіком та сином фактично з 11.11.2011 року за іншою адресою, не спростовують наявності обов`язку вказаної відповідачки щодо солідарної сплати за спожиту теплову енергію. ОСОБА_11 була зареєстрована у встановленому порядку в квартирі по АДРЕСА_1 , тому вона є користувачами наданих позивачем комунальних послуг.

Крім того, пунктом 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня 2019 року №830, передбачено, що споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.

За змістом абзацу третього підпункту 1 пункту 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (які були чинними у період спірних правовідносин), споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`їна підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Доказів звернення ОСОБА_11 до КП «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради із заявою про її непроживання (тимчасову відсутність) за адресою по АДРЕСА_1 суду не представлено; клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено.

Разом з тим, відповідачкою ОСОБА_5 до ухвалення оскаржуваного рішення подано заяву про застосування строків позовної давності від 08.07.2024 (а.с. 96).

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частин першої, другої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор протягом усього часу вправі заявити в суді вимоги про повернення тієї частини боргу, що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відтак, оскільки у даних правовідносинах встановлено обов`язок відповідачів сплачувати вартість наданих житлово-комунальних послугщомісячно на підставі показників лічильника (індивідуального чи загальнобудинкового) на кінець розрахункового періоду, тобто зі спливом кожного календарного місяця, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Подібний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, у редакції чинній з 09.12.2016 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем.

У пункті 34 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, погоджено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (а.с. 8).

Отже, перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення, починається через один місяць за звітнім місяцем, у якому надано відповідну послугу з постачання теплової енергії.

Встановлено, що даний позов пред`явлений до суду 19 травня 2022 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 2).

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року.

Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 до 30 червня 2023 року.

Отже, беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023.

Крім того, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону №3450-IX від 08.11.2023) встановлено, що уперіод дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною слід вважати позовну давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважається продовженим на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупиненим на строк дії воєнного стану в Україні.

Колегія зауважує, що станом на 12 березня 2017 року, за встановлених вище строків оплати послуг постачання теплової енергії, був пропущений щомісячний платіж за січень 2017 року, який мав бути сплачений не пізніше 28.02.2017. Строк оплати платежу за лютий 2017 року встановлювався по 31.03.2017 року.

Виходячи з викладеного, строки позовної давності відносно заборгованості за спожиту теплову енергію у період з лютого 2017 року по квітень 2022 року включно (згідно змісту позовних вимог) в розмірі 53693,32 грн позивачем не пропущена.

З виписки з особового рахунку за адресою по АДРЕСА_1 вбачається, що відповідачі здійснювали платежі на погашення заборгованості, зокрема, у грудні 2015 року на суму 300,00 грн., у січні 2016 року на суму 300,00 грн (а.с. 7). Зазначені платежі не перевищували нараховану позивачем заборгованість за наслідками користування послугами у відповідному місяці (по 1117,86 грн за кожен місяць), що не свідчить про визнання відповідачами боргу за попередній період і, відповідно, не свідчить про переривання трирічного строку позовної давності за щомісячними платежами за період до грудня 2015 року.

Суд зазначає, що солідарна відповідальність відповідачки ОСОБА_3 у вказаний вище період настала лише з 12.10.2021 року після набуття нею повноліття.

Враховуючи викладене, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія дійшла висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачами умов договору та наявність підстав для стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь КП «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради суму боргу за спожиту теплову енергію за період з лютого 2017 року по 11.10.2021 року включно в розмірі 40257,41 грн.

Заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 12.10.2021 по 01.05.2022 у розмірі 13435,91 грн підлягає стягненню на користь КП «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на користь КП «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позовної заяви (2481,00 грн) та апеляційної скарги (2481,00 грн х 150% х 0,8 = 2977,20 грн), пропорційно задоволеним позовним вимогам, з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у розмірі по 840,75 грн, з кожного, а з відповідачки ОСОБА_3 - 177,17 грн (а.с. 1, 121).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради () заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 40257 (сорок тисяч двісті п`ятдесят сім) 41 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_7 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради () заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 13435 (тринадцять тисяч чотириста тридцять п`ять) грн 91 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради () судові витрати у розмірі по 840 (вісімсот сорок) грн 75 коп., з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради () судові витрати у розмірі 177 (сто сімдесят сім) грн 17 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22 травня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова