Справа 206/1131/25
Провадження 2/206/1125/25
19 травня 2025 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Малихіної В.В.,
при секретареві Тимченко Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування на житловий будинок і свої вимоги мотивує тим, що позивачці на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом на праві приватної власності належить приватний будинок по АДРЕСА_1 . Однак, колишній чоловік позивачки, відповідач ОСОБА_2 , не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, бо ухиляння від військового обов`язку по захисту держави в особливий період. Відповідач не проживає в вищезазначеному будинку, не сплачує комунальні платежі та й ніколи не сплачував, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі ремонтом, благоустроєм будинку ніколи не цікавився. До того ж між нами шлюб вже розірвано і ми - чужі один одному люди, нас вже нічого не тримає разом і вже немає необхідності разом проживати в одному житловому приміщенні.
Добровільно відповідач не має бажання знятися з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні я, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Мама позивачки із-за того, що відповідач зареєстрований в нашому будинку, позбавлена можливості оформити субсидію. У відповідача був його власний будинок, який він пропив. Після зняття з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , відповідач зможе зареєструватися за адресою проживання його батька, ОСОБА_3 : АДРЕСА_3 . Факт відсутності за місцем реєстрації ОСОБА_2 понад один рік може підтвердити мати позивача, ОСОБА_1 .
Враховуючи вищенаведене, позивачка вважає, що відповідач, ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації. До того ж він не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по його утриманню житлового приміщення, а тому позивачка, як власник житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження її майном.
Ухвалою суду від 07.03.2025 року відкрито спрощене позовне провадження по справі.
Позивачка окремим пунктом у позовній заяві просила суд слухати справу без її участі.
Відповідач, який повідомлений належним чином, шляхом направлення поштою судової повістки, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило. В матеріалах справи міститься повідомлення про отримання, яке надійшло поштою з відміткою "повертається тому що адресат відсутній за вказаною адресою за кордоном". У зв`язку з чим суддя вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно.
Відповідно до ч. 2-6 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.
Відповідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.
Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав:
Судом при розгляді справи встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №69072554 від 27.09.2016 року ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, загальною площею 59,4 кв.м. з яких 42,2 кв.м. житлової площі за адресою АДРЕСА_1 , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31584371 від 27.09.2016.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2016 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хоришко О.М. посвідчено що спадкоємцем є донька померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка з урахуванням 1/2 частки у спадщині від якої відмовилась на її користь дружина спадкодавця ОСОБА_5 . Спадщина на яку видане свідоцтво складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
На даний час в будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: власник ОСОБА_1 з 06.06.1991 року, син ОСОБА_6 з 02.10.2012 року, мати власниці ОСОБА_5 з 17.02.1977 року та чоловік власниці ОСОБА_2 з 26.01.2022, що підтверджується довідкою.
30 січня 2018 року був зареєстрований шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 про що Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний запис №14, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 30 січня 2018 року.
Заочним рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 21 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано та призначено стягнення аліментів на дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з наданої виписки про тимчасову реєстрації місця проживання ОСОБА_2 останній має тимчасову реєстрацію місця проживання у Польщі.
Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.
Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Української РСР» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 більше року фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд вважає доведеним, що відповідач ОСОБА_2 понад 6 місяців не проживає за місцем реєстрації, що відповідно до ст. 71 ЖК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом, тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному приміщенні.
Таким чином позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 80, 81, 89, 263-268, 354, 355 ЦПК України, ст.391, 405 ЦК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом місто Дніпра за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя В.В. Малихіна