Справа № 341/497/25
Провадження № 22-ц/4808/827/25
Головуючий у 1 інстанції КУЦЕНКО М. О.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Баркова В.М., Максюти І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду від 10 квітня 2025 року, постановлену в складі судді Куценка М.О. в м. Галичі, у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 21 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Галицького районного суду від 10 квітня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм процесуального права.

Вказує, що у поданій до суду заяві про видачу судового наказу вказувала постійне місце проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 . Також при розгляді справи про розлучення сторін у цього ж суду не виникало питань з приводу місця проживання відповідача.

Зазначає, що перелік вимог, передбачений ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу є вичерпним, і такі нею було дотримано.

Крім того, в ч. 5 ст. 183 СК України законодавець визначив, що право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має той із батьків, з яким проживає дитина.

Просить ухвалу Галицького районного суду від 10 квітня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1 (щодо відмови у видачі судового наказу), 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, апеляційна скарга на ухвалу Галицького районного суду від 10 квітня 2025 року про відмову у видачі судового наказу підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У такому випадку судове засідання не проводиться, а розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника ОСОБА_2 , тому у видачі судового наказу необхідно відмовити на підставі частини 3, частини 9 статті 165 ЦПК України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Положеннями ч. 5 ст. 165 ЦПК України визначено, що у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду (ч. 6 ст. 165 ЦПК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 165 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно ч. 9 ст. 165 ЦПК України у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_1 зазначила останнє відоме їй місце проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 (а.с. 1-2).

Згідно відповіді №1274844 від 08.04.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру на запит суду ОСОБА_2 знятий з реєстрації: АДРЕСА_1 08.10.2024 року (а.с. 12-13).

Також суд звертався до органів державної влади щодо надання відомостей про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування та інші персональні дані щодо ОСОБА_2 (а.с. 10).

Відповідно до відповіді на запит суду Бурштинської міської ради №764/02-28 від 03.04.2025 року ОСОБА_2 не зареєстрований в АДРЕСА_1 . Знятий з реєстрації (заява власника) 08.10.2024 року (а.с. 11).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у видачі судового наказу у зв`язку з відсутністю інформації щодо місця проживання (перебування) боржника.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має той із батьків, з яким проживає дитина, не спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно до статті 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

За загальним правилом частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Разом з тим частиною 9 ст. 165 ЦПК України, яка є спеціальною у даних правовідносинах, встановлено що, у разі, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Аналіз зазначених норм процесуального закону дає підстави для висновку, що приписи ч. 9 ст. 165 ЦПК України є спеціальною нормою, якою встановлена окрема імперативна підстава для відмови у видачі судового наказу, що не суперечить положенням ст. 162 ЦПК України, оскільки йдеться не про порушення правил підсудності (п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України), а про неможливість отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) боржника (фізичної особи).

Отже, зважаючи на визначений процесуальним законом порядок розгляду та звернення до виконання судового наказу, обов`язковою умовою для його видачі є встановлення зареєстрованого місця проживання фізичної особи - боржника.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням вимог закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Тобто, в даному випадку стягувач при встановленні інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника, не позбавлена можливості звернутися до суду з повторною заявою про видачу судового наказу або з позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду від 10 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: В.М. Барков

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 27 травня 2025 року.