Справа № 463/3870/25
Провадження № 2/463/1432/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Романської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про скасування арешту 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 , накладеного постановою державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Ховряк Ж.А. від 26.08.2010 року в межах виконавчого провадження № 20963161.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно. Спадкодавцеві на праві приватної спільної часткової власності належала 1/5 частка квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину № 844 від 24.05.2007 року, посвідченого Четвертою Львівською держнотконторою. Після смерті батька він, як спадкоємець, звернувся до нотаріуса із заявою про заведення спадкової справи та прийняття спадщини, однак нотаріус повідомила, що дана квартира перебуває під обтяженням, підставою обтяження є постанова державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Ховряк Ж.А. від 26.08.2010 року в межах виконавчого провадження № 20963161. Зазначає, що 02.01.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів в сумі 700000,0 гривень. В подальшому, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення вказаних вище грошових коштів. За результатами судового розгляду Личаківським районним судом м.Львова 15.06.2010 року було видано судовий наказ, який в подальшому стягувачем пред`явлено до примусового виконання. Стверджує, що його батько за життя повністю виконав рішення суду та погасив заборгованість. Зазначає, що із відповіді Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на адвокатський запит, йому стало відомо, що 16.09.2010 року державним виконавцем внесено обтяження до Державного реєстру прав на нерухому майно та Реєстру прав власності на нерухому майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 10256989, яке вносилось реєстратором Львівська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 20963161 від 26.08.2010, Личаківський ВДВС Львівського МУЮ, ОСОБА_4 . Про існування такої постанови про накладення заборони відчуження на майно йому відомо не було. Вказані обставини призводять до того, що позивач, як єдиний спадкоємцем за законом після смерті батька, не може реалізувати свої спадкові права у зв`язку із наявністю арешту на 1/5 частку квартири, що належала його батьку, який помер. Таким чином, він вимушений звернутись до суду, оскільки у позасудовому порядку зняття арешту з майна виявилось неможливим. А тому, просить позов задовольнити, скасувати арешт на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Ховряк Ж.А. від 26.08.2010 року в межах виконавчого провадження № 20963161.

Відповідач не погодився та через повноважного представника подав відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. Вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав. Вказує, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 20963161 щодо примусового виконання судового наказу № 2н-4298/10, виданого 15.06.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 700000,0 гривень та 850,0 гривень судового збору. По вказаному виконавчому провадженню № 20963161 вчинено ряд виконавчих дій в тому числі, 07.02.2011 року державним виконавцем відповідно до п.2 частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Стверджує про відсутність арештів накладених на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 та наявність арешту накладеного на все нерухоме майно щодо боржника по виконавчому провадженню № 20963161 ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 . Підстави стверджувати, що постанова про звільнення майна з-під арешту від 30.03.2011 року не виконана відсутні, а тому вважає, що у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з майна у виконавчому провадженні № 20963161. На підставі викладеного, враховуючи відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей щодо арешту накладеного на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 , просить відмовити у задоволенні позову.

Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався.

Позовна заява поступила до суду 28.04.2025 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 29.04.2025 року, прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента.

Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи.

Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Про існування будь яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.

Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Разом з тим, 28.05.2025 року представник позивача - адвокат Лемеха Р.І. подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача - Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи вищенаведені обставини та відповідно до вимог ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливим розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 28.05.2025 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Батьками ОСОБА_1 згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 від 01.08.1985 року, є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.11).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 за життя на праві приватної спільної часткової власності належала 1/5 частка квартири АДРЕСА_1 , підстава набуття - свідоцтво про право на спадщину № 844 від 24.05.2007 року, посвідченого Четвертою Львівською держнотконторою. Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 від 15.01.2019 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 62(а.с.12).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщини на належне йому майно. Вказані обставини також сторонами не оспорюються.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на об`єкт нерухомого майна № 426562186 від 13.05.2025 року - на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), постановою державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Ховряк Ж.А. про відкриття виконавчого провадження № 20963161 від 26.08.2010 року, накладено заборону на відчуження (арешт), реєстраційний номер обтяження: № 10256989 від 16.09.2010 року.

Відповідно до інформації Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в органу виконавчої служби на теперішній час відсутні повноваження для зняття арешту з майна у виконавчому провадженні № 20963161.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Так, позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Пунктами 1, 2 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст.13 міжнародного правового акту повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.

Згідно з ч 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Так, скориставшись своїм правом, позивач просить зняти арешт з майна, оскільки це унеможливлює реалізацію його прав, як власника (спадкоємця).

Нормами ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином, беручи до уваги те, що орган виконавчої служби, який накладав арешт на спірне майно, позбавлений можливості зняти заборону на відчуження (арешт), у зв`язку із відсутністю на те повноважень, накладений арешт у 2010 році на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 належну ОСОБА_2 , позбавляє позивача, як спадкоємця, права на реалізацію своїх спадкових прав (оформлення права власності в порядку спадкування), щодо такого майна та можливості мирно володіти та розпоряджатися ним та здійснювати щодо нього інші дії.

Враховуючи наявність накладеної заборони на майно, неможливість скасування арешту у позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що є всі підстави, передбачені законом, для зняття арешту з квартири спадкодавця, а тому, позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Зняти арешт (скасувати заборону на відчуження) з 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Ховряк Ж.А. від 26.08.2010 року про відкриття виконавчого провадження № 20963161, реєстраційний номер обтяження: № 10256989 від 16.09.2010 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Відповідач: Личаківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження: 79019, м.Львів, пр.В.Чорновола,39, .

Суддя Грицко Р.Р.