ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/274/25 Справа № 203/5211/23 Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику у м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Житлово-сервісна компанія Проспект на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 травня 2024 року у складі судді Ханієвої Ф.М. у цивільній справі №203/5211/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Житлово-сервісна компанія Проспект до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, пред`явленим до ОСОБА_1 , на предмет стягнення з відповідача на свою користь 19770,15 грн, з яких: 16880,78 грн заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг, 2458,71 грн - інфляційні втрати, 430,66 грн - 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України (а.с. 1,2), в обґрунтування якого посилається на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Між співвласниками цього будинку та ТОВ «ЖСК «Проспект» 19 листопада 2018 року на підставі протоколу загальних зборів співвласників від 20 липня 2018 року був укладений договір про надання послуг з управління цим багатоквартирним будинком. Позивач у відповідності до умов цього договору у повному обсязі надав відповідачу житлово-комунальні послуги, а відповідач продовжує користуватися послугами позивача, однак, згідно з розрахунком позивача, відповідач не сплачував за надані йому житлово-комунальні послуги. Станом на 01 вересня 2023 року за відповідачем утворилась заборгованість за період з 01 грудня 2018 року по 01 вересня 2023 року у розмірі 16880,78 грн, що стало підставою і для нарахування за спірний період відповідачу інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, у сумі 2458,71 грн та 430,66 грн, відповідно. Позивач вважає, що його майнові права порушені, у зв`язку із чим звернувся до суду, адже відповідач у добровільному порядку заборгованість не сплачує.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 травня 2024 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Житлово-сервісна компанія Проспект до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг відмовлено. Судові витрати зі сплати судового збору у справі покладено на позивача та йому не відшкодовано (а.с. 199-201).

Рішення суду мотивовано тим, що на підтвердження факту несплати відповідачем витрат за житлово-комунальні послуги за період з 01 грудня 2018 року по 01 вересня 2023 року у загальному розмірі 16880,78 грн позивач надав звірку по квартирі. Проте, позивачем суду не доведено того, що відповідач отримував квитанції з розрахунком належних до сплати сум витрат за надані житлово-комунальні послуги, їх перелік. Крім того, судом визнано неналежними доводи про те, що надані позивачем наряди-допуски хоча і підтверджують факт виконання позивачем ремонтних робіт у будинку, однак, не містять їх вартості та частки, зокрема, відповідача на їх сплату. Під час судового засідання відповідач зазначав, що йому не зрозуміло, яким чином розраховані спірні суми, вказані у звірці, що надані тільки разом з позовною заявою. При цьому суми, вказані у кошторисі витрат на утримання будинку та прибудинкової території, долучені як додаток до типового договору, відрізняються від сум тарифів, вказаних у звірці по квартирі, власником якої є відповідач. Крім цього, у зв`язку із необґрунтованістю позовних вимог позивача не може бути застосований строк позовної давності.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ ЖСК Проспект через свого представника 31 травня 2024 року подав апеляційну скаргу (а.с. 203-206), посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування скаржник зазначив, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги факт надання відповідачеві послуг співвласникам будинку, у тому числі і відповідачеві, що підтверджено нарядами-допусками, які складались виробничим відділом Товариства. Також наголосив, що відповідачем не надано жодного акту-претензії чи звернення до управителя із заявою щодо виклику для складання цього акту щодо невиконання позивачем своїх обов`язків, обумовлених договором. Вважає, що позивачем у повній мірі доведено як виконання ним послуг і обсязі та розмірах сум заборгованості відповідача, так і фактичне споживання відповідачем цих послуг.

03 грудня 2024 року відповідач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що судове рішення ухвалено з дотриманням норм як процесуального, так і матеріального права, є законним та має залишитись без змін, а апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Наголосив, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами розміру заборгованості, як і не підтверджено того, що саме позивач, а не інші Товариства надавали послуги у рамках та на виконання умов договору, і що саме позивачем були понесені будь-які витрати за цим договором.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати із частковим задоволенням позовних вимог з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ ЖСК Проспект, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позивачем належними доказами своїх позовних вимог щодо наявності та дійсного розміру заборгованості відповідача перед позивачем за послуги управителя багатоквартирного будинку, власником квартири в якому є відповідач, що стало підставою і для нерозгляду питання щодо застосування строку позовної давності, про який зазначив відповідач.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «ЖСК «Проспект» є управителем багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що розташована у вказаному будинку, що не заперечується учасниками справи.

Це також підтверджується копіями: протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 20 липня 2018 року за місцезнаходженням: АДРЕСА_2 , разом з додатком до нього, типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 09 листопада 2018 року, затвердженого постановою КМУ від 05 вересня 2018 року №712, разом з додатками, зокрема, кошторисом витрат на утримання будинку та прибудинкової території, статутом ТОВ «ЖСК «ПРОСПЕКТ» в редакції 2021 року.

На підтвердження розміру спірної заборгованості у загальному розмірі 19770,15 грн, що складається із: заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг у сумі 16880,78 грн, інфляційних втрат у сумі 2458,71 грн, 3% річних у сумі 430,66 грн, позивачем надані звірки по квартирі АДРЕСА_1 , де за період з грудня 2018 року по грудень 2020 року заборгованість - 6490,62 грн, за період з січня 2021 року по серпень 2023 року, заборгованість - 16880,78 грн. Також на зазначені суми заборгованості наданий розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з вересня 2020 року по травень 2023 року.

Відповідно до умов пунктів 10-12 типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 09 листопада 2018 року, затвердженого постановою КМУ від 05 вересня 2018 року №712, ціна послуги з управління становить 0,40 грн на місяць за 1 кв. метр, загальної площі житлового та нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 4,31 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, винагороду управителю у розмірі 4045,34 грн на місяць.

Плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 20 числі місяця, наступного за розрахунковим. За бажанням співвласника оплата послуги з управління може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Управитель щороку не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору звітує перед співвласниками про виконання кошторису витрат відповідно до пункту 15 договору та подає співвласникам на погодження новий кошторис витрат. Новий кошторис витрат погоджується співвласниками шляхом прийняття відповідного рішення у порядку, встановленому законом з подальшим внесенням змін до договору. У випадку, якщо новий кошторис витрат співвласниками не погоджено, продовжує діяти раніше погоджений кошторис витрат.

На підтвердження виконання позивачем робіт по управлінню будинком, надання житлово-комунальних послуг за період січень, жовтень 2022 року, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2023 року, позивач надав суду копії нарядів-допусків, а саме: №589185 від 18 серпня 2023 року щодо установки нового зчитувача кодів та актуального захисту зчитувача кодів, №590320 від 30 серпня 2023 року щодо виконання ремонтних робіт з установки МРВ на стояк ХВС, №584813 від 06 липня 2023 року щодо запуску ліфта, №594230 від 11 вересня 2023 року щодо ремонтних робіт із заміни ділянки труби на лівневій каналізації, №576090 від 27 квітня 2023 року щодо ремонту лівневої каналізації, №546086 від 03 жовтня 2022 року щодо ремонту даху (вихід кривлю), №575282 від 17 квітня 2023 року щодо косметичного ремонту козирків входу до підвалу, покраска обладнання дитячої площадки, №575281 від 20 квітня 2023 року щодо покраски дитячої площадки, №576950 від 04 травня 2023 року щодо ремонту козирка (кривлі), №576933 від 04 травня 2023 року щодо заміни лівневої системи, №580903 від 08 червня 2023 року щодо ремонту ліфта, №578544 від 17 травня 2023 року щодо заміни ділянки стояка каналізації в квартирі, №584902 від 06 липня 2023 року щодо ремонту старих та монтажу нових світильників, №584493 від 03 липня 2023 року щодо установки системи доступу до ліфта, №588456 від 11 серпня 2023 року щодо ремонту ділянки лівневої каналізації, №587606 від 03 серпня 2023 року щодо встановлення освітлення в підвальних приміщеннях та встановлення розетки, №567994 від 21 лютого 2023 року щодо заміни ділянки лівневої каналізації, №5222761 від 23 січня 2022 року щодо заміни стояка каналізації, №570641 від 14 березня 2023 року щодо виготовлення та установки дверей виходу на кривлю, обшивки, №569117 від 02 березня 2023 року щодо установки заглушки, №594848 від 18 жовтня 2023 року щодо заміни ділянки труби, №594072 від 10 жовтня 2023 року щодо відновлення зовнішнього освітлення.

Суд першої інстанції відхилив як неналежні докази надані позивачем копії нарядів-допусків за вересень, жовтень 2023 року, оскільки такі не стосуються предмета доказування, з огляду на спірний період з 01 грудня 2018 року по 01 вересня 2023 року.

З`ясовуючи характер спірних правовідносин та застосовуючи положення ст. 319,322,382,385,509,525,526,530 ЦК України, ст. 7,12 ЗУ Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, ст. 10,1315,16,17,20,23 ЗУ Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, ст. 2,5,7,9,26 ЗУ Про житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції вважав, що між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів не погоджується як з висновками суду першої інстанції, так і з встановленими фактичними обставинами справи.

Так, колегією суддів встановлено, що протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням АДРЕСА_2 від 20 липня 2018 року, ТОВ ЖСК Проспект визначено управителем багатоквартирного будинку №19, а ОСОБА_2 обрано уповноваженим представником співмешканців будинку.

У цих зборах брали участь 183 особи зазначеного будинку, що підтверджується їх особистими підписами у протоколі (а.с.5-24).

Типовим договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 09 листопада 2018 року, укладеним між ТОВ ЖСК Проспект та ОСОБА_2 , як представником співвласників будинку, передбачено, що управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком за адресою АДРЕСА_2 , що полягають у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території. Натомість, кожен із співвласників зобов`язаний, зокрема, оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим договором. Управитель має право вимагати від співвласників оплату наданої послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим договором.

Пунктом 10 цього договору встановлено ціну послуги з управління, що становить 0,40 грн на місяць за 1 кв.м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та що включає:

витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку у розмірі 4,31 грн відповідно кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що міститься в додатку 5 до цього договору;

винагороду управителю у розмірі 4045,34 грн на місяць (а.с.25-29,31).

Також додатком 4 до цього договору є вимоги до якості послуги з управління будинком, в яких розписані назви робіт та періодичність виконання (а.с.30).

Колегія суддів наголошує, що повноваження позивача на здійснення діяльності з надання послуг управління багатоповерховим будинком, зазначення вихідних даних з вирахування плати за такі послуги та договір про надання послуг недійсними та нечинними в судовому порядку не визнавались та в матеріалах справи відсутні письмові докази з цього приводу, а тому, позивач має право вимоги до співвласників будинку АДРЕСА_2 за вищевказаною адресою.

Разом з цим належить зазначити, що відповідач, як власник квартири у цьому будинку, де здійснює своє діяльність позивач на підставі укладеного зі співвласниками договору через їх уповноваженого представника, повинен своєчасно, у повному обсязі та у строки, встановлені умовами договору та додатками до нього, вносити платежі за отримані послуги управителя багатоквартирного будинку, про що і наголошує скаржник.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦК України, власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Відповідно до положень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» до спільного майна віднесено: приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території.

Статтею 8 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», обсяг зобов`язань та відповідальності кожного співвласника за договором, який є обов`язковим для всіх співвласників, визначається пропорційно до його частки співвласника.

У постанові від 11 листопада 2015 року по справі № 3-945гс15 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що особа, яка є власником приміщення і у свою чергу співвласником будинку, в якому створено об`єднання, однак не є членом цього об`єднання, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а об`єднання наділено правом у разі нездійснення цією особою таких дій звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих за цими витратами платежів.

Колегією суддів, як і судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження виконання позивачем робіт по управлінню будинком, надання житлово-комунальних послуг за період січень, жовтень 2022 року, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2023 року, позивач надав суду копії нарядів-допусків, а саме: №589185 від 18 серпня 2023 року щодо установки нового зчитувача кодів та актуального захисту зчитувача кодів, №590320 від 30 серпня 2023 року щодо виконання ремонтних робіт з установки МРВ на стояк ХВС, №584813 від 06 липня 2023 року щодо запуску ліфта, №594230 від 11 вересня 2023 року щодо ремонтних робіт із заміни ділянки труби на ливневій каналізації, №576090 від 27 квітня 2023 року щодо ремонту ливневої каналізації, №546086 від 03 жовтня 2022 року щодо ремонту даху (вихід кривлю), №575282 від 17 квітня 2023 року щодо косметичного ремонту козирків входу до підвалу, покраска обладнання дитячої площадки, №575281 від 20 квітня 2023 року щодо покраски дитячої площадки, №576950 від 04 травня 2023 року щодо ремонту козирка (кривлі), №576933 від 04 травня 2023 року щодо заміни ливневої системи, №580903 від 08 червня 2023 року щодо ремонту ліфта, №578544 від 17 травня 2023 року щодо заміни ділянки стояка каналізації в квартирі, №584902 від 06 липня 2023 року щодо ремонту старих та монтажу нових світильників, №584493 від 03 липня 2023 року щодо установки системи доступу до ліфта, №588456 від 11 серпня 2023 року щодо ремонту ділянки ливневої каналізації, №587606 від 03 серпня 2023 року щодо встановлення освітлення в підвальних приміщеннях та встановлення розетки, №567994 від 21 лютого 2023 року щодо заміни ділянки ливневої каналізації, №5222761 від 23 січня 2022 року щодо заміни стояка каналізації, №570641 від 14 березня 2023 року щодо виготовлення та установки дверей виходу на кривлю, обшивки, №569117 від 02 березня 2023 року щодо установки заглушки, №594848 від 18 жовтня 2023 року щодо заміни ділянки труби, №594072 від 10 жовтня 2023 року щодо відновлення зовнішнього освітлення.

Відповідач не спростував твердження позивача про те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , тому колегія суддів приймає цей факт, в силу ч.1 ст.82 ЦПК Укаїни, який не підлягає доказуванню у даній справі.

Однак суд першої інстанції не взяв наведених вище письмових документів до уваги та не надав їм правової оцінки на предмет наданих та виконаних позивачем послуг у відповідності до умов договору, що є підставою для взаємного обов`язку відповідача в оплаті таких послуг, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з доводами скаржника.

При цьому колегія суддів також приймає до уваги доводи скаржника і про те, що вартість таких послуг також затверджена на зборах співвласників багатоквартирного будинку та визначена умовами договору з чітким розподілом сум на рядки послуг, що є належним підтвердженням та обґрунтуванням позовних вимог.

З наданого розрахунку загальної заборгованості відповідача перед позивачем за період з 01 грудня 2018 року по 01 вересня 2023 року колегією суддів встановлено, що за період з грудня 2018 року по березень 2019 року включно відповідачеві нараховано позивачем сплату внеску у розмірі 194,40 грн на місяць: за період з квітня 2019 року по листопад 2019 року включно 245,64 грн на місяць; за період з грудня 2019 року по січень 2022 року 288,30 грн на місяць; за період з лютого по грудень 2022 року включно 298,46 грн на місяць; за січень та лютий 2023 року 412,40 грн на місяць; за період з березня по вересень 2023 року 422,40 грн (а.с.3,4). Загалом за наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача перед позивачем за спірний період становить 16880,78 грн.

Відповідно до ст. ст. 322, 360 ЦК України на власника майна покладено тягар його утримування, та передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном. Зобов`язання, згідно ч. 2 ст. 509, ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином.

Статтями 67, 68, 151, 179 Житлового кодексу Української РСР, пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. № 45 передбачено, що власник зобов`язаний забезпечувати схоронність будинку, провадити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію та своєчасно оплачувати відповідні внески та платежі з відшкодування вартості послуг з утримання будинку та прибудинкової території (інших експлуатаційних витрат) та отриманих комунальних послуг.

Ч. 10 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено обов`язок співвласника багатоквартирного будинку своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Ст. 530 ЦК України встановлює, що, якщо у зобов`язані встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язань.

Таким чином, колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги правомірність пред`явлення відповідачеві заборгованості перед позивачем, розраховану на підставі зазначених розмірів внесків та платежів Товариства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинковихприміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Колегія суддів вважає доводи скаржника щодо належного доведення факту користування відповідачем усіма послугами, що надаються позивачем співвласникам будинку, слушними та такими, що не спростовані відповідачем, з чого належить дійти висновку проте, що відповідач своїми діями щодо несплати за спожиті комунально-експлуатаційні послуги порушив застереження визначенні Цивільним кодексом України щодо належного та добросовісного виконання зобов`язання, як і порушив умови договору, укладеного між позивачем та представником співвласників будинку, що є результатом неотримання позивачем коштів в сумі 16 880,78 грн та що порушує майнові права позивача і підлягає захисту по суду.

Також належить погодитись і з такими доводами скаржника про те, що відповідачем не було надано контррозрахунку заборгованості чи доказів на спростування наявності такої заборгованості перед позивачем, чого суд першої інстанції не врахував.

Таким чином, оскільки колегією суддів встановлено порушення майнових прав позивача з боку відповідача, що є підставою і для нарахування на суму боргу штрафних санкцій, тому з останнього належить стягнути заборгованість по сплаті внесків за надані послуги позивача.

Однак, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не розглядав по суті клопотання відповідача про пропуск позивачем позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, з посиланням на те, що заборгованість розрахована з 2018 року, а до суду позивач звертається у вересні 2023 року.

Колегія суддів наголошує, що, враховуючи встановлення порушення майнових прав позивача з боку відповідача, належить розглянути таку заяву відповідача по суті.

Так, твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності не відповідають Прикінцевим та перехідним положеннями ЦК України, де у п.12 зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, колегією суддів встановлено, що з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами).

Колегія суддів наголошує, що на час введення на усій території України карантинних обмежень з 12 березня 2020 року строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України для звернення позивача з даним позовом не сплив, а тому, на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, він був продовжений до 30 червня 2023 року включно.

Позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Крім того, відповідно до п.19 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Також такі аргументи відповідача не відповідають і п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, внаслідок чого колегія суддів наголошує, що з урахуванням продовження положень ст. 257 ЦК України як на період встановленого по усій території Україні карантинних обмежень, так і зупинення такого строку у зв`язку із введенням на усій території України воєнного стану, позивачем загальний строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, не пропущений станом на день подання позову у вересні 2023 року, адже воєнний стан триває.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що, приймаючи до уваги заявлення відповідачем про застосування строку позовної давності, період, за який кредитор має право стягувати заборгованість (в тому числі за житлово-комунальні послуги), визначається строком позовної давності. Тобто, якщо є заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг за 5 років, то відповідна організація має право звернутися з позовом про стягнення боргу тільки за останні три роки.

У справі, що переглядається, позивачем заявлено період стягнення з 01 грудня 2018 року по 01 вересня 2023 року, однак колегія суддів доходить висновку, що, враховуючи звернення позивача до суду у вересні 2023 року, тому початок періоду стягнення належить визначити з вересня 2020 року.

Так, у відповідності до розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем колегія суддів встановлює, що за період з вересня 2020 року по 31 січня 2022 року заборгованість по сплаті послуг відповідача перед позивачем становить 4901,10 грн, виходячи з 288,30 грн на місяць; з лютого 2022 року по 31 грудня 2022 року 3283,06 грн, виходячи з 298,46 грн на місяць; з січня 2023 року по 28 лютого 2023 року 824,80 грн, виходячи з 412,40 грн на місяць та з 01 березня 2023 року по 01 вересня 2023 року 2534,40 грн, виходячи з 422,40 грн на місяць. Отже, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за зазначений період становить 11 543,36 грн, яку і належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Що ж стосується заявлених вимог по інфляції та 3% річних, то слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній у рішенні від 16 грудня 2015 року № 6-2023цс15 зазначив, що закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що частина заявленого у позові позивачем періоду у рамках ст. 625 ЦК України зачіпає дати законодавчо встановленої заборони та такі нарахування у зв`язку із веденням в країні воєнного стану.

Так, відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» визначено установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Пунктом 2 зазначеної вище постанови визначено, що постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Указом Президента України Зеленського В.О. №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України Зеленського В.О. №133/2022 від 14.03.2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год.30 хв. 26.03.2022 року строком на 30 діб. 21.04.2022 року Верховною Радою України прийнято ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про Продовження строку дії в Україні» від 19.04.2022 року №7300, за яким воєнний стан в Україні продовжують з 25.04.2022 року строком на 30 діб до 25.05.2022 року. Указом Президента України від 17.05.2022 року №341/2022 «Про Продовження строку дії воєнного стану в Україні» щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25.05.2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12.08.2022 року №573/2022 «Про Продовження строку дії воєнного стану в Україні» щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 23.08.2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07.11.2022 року №757/2022 «Про Продовження строку дії воєнного стану в Україні» щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 21.11.2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 06.02.2023 року №58/2023 «Про Продовження строку дії воєнного стану в Україні» щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 19.02.2023 року строком на 90 діб.

Тому, враховуючи вище викладене, можливість нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період після 24 лютого 2022 року не відповідає вимогам вищевикладених нормативно-правових актів, з огляду на що, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій після 24 лютого 2022 року.

Колегія суддів наголошує, що, з урахуванням встановленого боргу відповідача перед позивачем за період з вересня 2020 року по вересень 2023 року у загальному розмірі 11 543,36 грн, належить застосувати ст. 625 ЦК України та нарахувати і стягнути лише інфляційні втрати за період з вересня 2020 року по 31 січня 2022 року у розмірі 765,77 грн (4901 х 1,15624725 - 4901), та 3% річних за цей же період у розмірі 208,12 грн (01.09.20-31.12.20=122 дні=49,01 грн; 01.01.2021-31.01.2022=395 днів=159,11 грн), що і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, приймаючи доводи апеляційної скарги до уваги, враховуючи вище викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ ЖСК Проспект.

Також, враховуючи результат розгляду позовних вимог позивача, належить переглянути питання судових витрат у справі, які належить стягнути на користь позивачаз відповідача пропорційно стягнутому розміру задоволених позовних вимог, що склало судовий збір у загальному розмірі 125,17 грн, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 133,137,141, 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Житлово-сервісна компанія Проспект задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Житлово-сервісна компанія Проспект до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Житлово-сервісна компанія Проспект (, р/р НОМЕР_2 в АТ КБ ПриватБанк, МФО 305299) заборгованість по сплаті за надання житлових послуг у розмірі 11 543,36 грн, інфляційні втрати 765,77 грн, 3% річних у розмірі 208,12 грн та судовий збір у розмірі 125,17 грн, а всього 12 642,42 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 травня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна