Справа № 447/442/25 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А. П.
Провадження № 22-ц/811/1025/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Марко О.Р.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 20 лютого 2025 року в складі судді Головатого А.П. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

встановив:

18.02.2025 позивачка ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Заява обґрунтована тим, що предметом спору по даній справі є визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1583 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0027, яка була придбана за спільні кошти з відповідачем, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.12.2018, посвідченого державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори Шолок О.Я., зареєстровано в реєстрі за №3680. Вказана земельні ділянка в цілому зареєстрована на ОСОБА_3 та розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка вважає, що до ухвалення рішення у даній справі відповідач ОСОБА_3 може відчужити вищевказану земельну ділянку, а це в свою чергу може утруднити захист та відновлення прав позивачки ОСОБА_2 у разі задоволення позову.

Крім цього, заявнику стало відомо, що у відповідача є борг і у випадку реалізації майна, виконати рішення в разі задоволення позову буде неможливим. З огляду на викладене існує ризик відчуження нерухомого майна, яке є предметом позову. Просила заяву задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 20 лютого 2025 року заяву позивачки ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1583 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0027, що належить ОСОБА_3 .

Ухвалу оскаржив апелянт ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», як особа, яка не брала участі у справі. Вважає вказану ухвалу незаконною, такою що постановлена з порушенням норм процесуального права та без врахуванням правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 тощо.

Вказує на те, що задовольняючи заяву ОСОБА_2 суд не врахував, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, спрямована на спричинення негативних наслідків для стягувача у виконавчому провадженні та перешкоджання виконанню рішення суду про стягнення боргу з боржника ОСОБА_3 .

Скаржник вважає висновки суду першої інстанції помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не надано належної оцінки тим обставинам, що звернення стягнення на спільне майно подружжя на погашення боргових зобов`язань у межах виконавчого провадження №75875042 не може зупинятися шляхом забезпечення позову у справі про поділ майна подружжя. Заходи забезпечення позову про поділ майна подружжя у справі №447/442/25 перешкоджають виконанню рішення суду у справі №5015/2060/11. Водночас, у межах справи №447/442/25 не вирішується питання поділу боргових зобов`язань подружжя, а в системному аналізі дії сторін свідчать лише про намагання уникнути звернення стягнення на майно боржника у межах виконавчого провадження №75875042, що не відповідає меті забезпечення позову у справі.

При цьому відзначає, що Господарським судом Львівської області 25.07.2011 по справі №5015/2060/11 винесено рішення, яким задоволено у повному обсязі позовні вимоги ПАТ АКБ «Надра» та стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за договором кредитної лінії №45/МБ-22 від 31.02.2008 в сумі 792965,91 грн. (99936,47 дол. США), 196966,10 грн (24823,38 дол. США) заборгованості по відсотках, 9559,64 грн. (1204,79 дол. США) нараховані відсотки, 14 349,99 грн. (1808,51 дол. США) пені за несвоєчасне погашення кредиту, 4095,45 грн. (516,14 дол. США) штрафу, 10 179,37 грн. держмита та 236, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.08.2023 по справі №5015/2060/11 замінено сторону позивача з ПАТ «КБ «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у наказі по справі №5015/2060/11.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.02.2024 по справі №5015/2060/11 видано дублікат наказу по справі №5015/2060/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 128 289,29 дол. США.

Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. 22.08.2024 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75875042 з примусового виконання вказаного рішення та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, належне ОСОБА_3 , проведено опис майна боржника та вжито заходи щодо передачі майна, в тому числі спірної земельної ділянки, на реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних аукціонів.

Незважаючи на наявність арешту, накладеного приватним виконавцем на все майно ОСОБА_3 , позивач у заяві про забезпечення позову просить накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,1583 га кадастровий номер :01:002:0027. Тобто боржник ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_2 вчиняють дії щодо затягування процесу виконання рішення суду по справі №2-539/11, шляхом звернення до суду з відповідними заявами, де ініціюють питання щодо поділу майна боржника, накладення на таке арешту.

Зауважує, що ОСОБА_2 було достеменно відомо, що станом на дату подачі позову про поділ майна подружжя та заяви про забезпечення позову, призначено електронні торги з примусової реалізації майна боржника ОСОБА_3 . Факт обізнаності ОСОБА_2 підтверджується доказами, долученими ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» під час розгляду Львівським апеляційним судом справи №447/817/24.

Окрім того, ОСОБА_2 була обізнана про наявність у ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» вимог з виконання рішення суду до відповідача та про необхідність залучення такої особи до розгляду у справі як третя особа, оскільки у вказаній справі ухвалою суду задоволено заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про залучення третьою особою. Позивач навмисно не залучив у цій справі до участі ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», що свідчить про відсутність у сторін реального спору між подружжям про поділ майна, позов спрямований не на захист інтересів позивачки, а з метою уникнення відповідачем ОСОБА_3 виконання судового рішення №2-539/2011 про стягнення боргу на користь ТОВ «ФК «Днпрофінансгруп».

Просить скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 20 лютого 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 адвокат Репак В.В. зазначив, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, узгоджуються із фактичними обставинами справи та висновками Верховного Суду. Окремо звернув увагу, що права та охоронювані законом інтереси ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у зв`язку із вжиттям судом заходів забезпечення позову жодним чином не порушуються. Відтак просить апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 20 лютого 2025 року у справі № 447/442/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя закрити, а у разі відмови у задоволенні такого клопотання, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. Стягнути з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предмет позову по даній справі та заявлений позивачем захід забезпечення позову є взаємопов`язаними, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить із такого.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Так, питання про застосування заходів забезпечення позову, регламентується Главою 10 Розділу І ЦПК України.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду.

У статтях 149, 150 ЦПК України зазначені положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У пункті 1 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зазначене згоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13 лютого 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

18.02.2025 позивачка ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, загальною площею 0,1583 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0027 за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної земельної ділянки.

Заява обґрунтована тим, що предметом спору по даній справі є визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1583 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0027, яка була придбана за спільні кошти з відповідачем, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.12.2018, посвідченого державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори Шолок О.Я., зареєстровано в реєстрі за №3680 та в цілому зареєстрована за ОСОБА_3 .

Позивачка вважає, що до ухвалення рішення у даній справі відповідач ОСОБА_3 може відчужити вищевказану земельну ділянку, а це в свою чергу може утруднити захист та відновлення прав позивачки ОСОБА_2 у разі задоволення позову.

Крім того, заявник вказувала на те, що їй відомо про наявність боргу у відповідача, і що у випадку реалізації майна, виконати рішення в разі задоволення позову буде неможливим. З огляду на що, існує ризик відчуження нерухомого майна, яке є предметом позову.

Також, судом встановлено, що на примусове виконання рішення господарського суду від 23.06.2011 у справі №5015/2060/11, Господарським судом Львівської області видано Наказ про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованості за Договором кредитної лінії №45/МБ-22 від 31.02.2008 року в сумі 792965,91 грн. (99936,47 дол. США), 196966,10 грн (24823,38 дол. США) заборгованості по відсотках, 9559,64 грн. (1204,79 дол. США) нараховані відсотки, 14 349,99 грн. (1808,51 дол. США) пені за несвоєчасне погашення кредиту, 4095,45 грн. (516,14 дол. США) штрафу, 10 179,37 грн. держмита та 236, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.08.2023 року у справі №5015/2060/11 замінено стягувача з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника - ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.02.2024 року видано ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» дублікат наказу Господарського суду Львівської області від 25.07.2011 у справі №5015/2060/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованості за Договором кредитної лінії №45/МБ-22 від 31.02.2008 року в сумі 792965,91 грн. (99936,47 дол. США), 196966,10 грн (24823,38 дол. США) заборгованості по відсотках, 9559,64 грн. (1204,79 дол. США) нараховані відсотки, 14 349,99 грн. (1808,51 дол. США) пені за несвоєчасне погашення кредиту, 4095,45 грн. (516,14 дол. США) штрафу, 10 179,37 грн. держмита та 236, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 22.08.2024 відкрито виконавче провадження № 75875042 з примусового виконання судового наказу № 5015/2060/11, виданого 25.07.2011 року Господарським судом Львівської області, про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за договором кредитної лінії №45/МБ-22 від 31.02.2008 року в сумі 792965,91 грн. (99936,47 дол. США), 196966,10 грн (24823,38 дол. США) заборгованості по відсотках, 9559,64 грн. (1204,79 дол. США) нараховані відсотки, 14 349,99 грн. (1808,51 дол. США) пені за несвоєчасне погашення кредиту, 4095,45 грн. (516,14 дол. США) штрафу, 10 179,37 грн. держмита та 236, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

02 вересня 2024 року приватним виконавцем Білецьким І.М. у ВП №75875042 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржник, а саме корпусу №2 з галереєю нежитлової будівлі колишньої дитячої установи №3, загальна площа 819,7 кв.м., реєстраційний номер 08, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Новий Розділ, проспект Шевченка, 9-В.

Майно знаходиться на земельній ділянці площею, 0,1583 га кадастровий номер :01:002:0027, що стверджується протоколом №629736 проведення електронного аукціону (торгів), що мали місце 19.02.2025.

Згідно із зазначеним протоколом, переможцем електронного аукціону (торгів) є ТОВ «Анкерит».

У контексті дотримання балансу прав та інтересів позивача, а також третіх осіб, права яких порушуються у зв`язку із застосуванням спірного заходу забезпечення позову, колегія суддів звертає увагу на необхідність дотримання загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц та від 11 грудня 2023 року у справі № 463/13099/21 викладено правовий висновок, що «поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Недобросовісність поведінки подружжя при поділі спільного майна, зловживання правами й наявність негативних наслідків для кредитора підлягають доказуванню на загальних підставах.

Фактично позивачка у цій справі просила вжити заходи забезпечення позову з метою перешкоджання виконання судового рішення, про яке їй було достеменно відомо, яке набрало законної сили, в іншій справі з приводу іншого спору, що виходить за межі мети забезпечення позову, яка полягає у вжитті судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення у випадку задоволення заявлених позовних вимог саме у даній справі.

Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 211/129/18-ц сформульовано правову позицію, згідно з якою «суд не може заборонити державному виконавцеві вживати необхідних заходів щодо своєчасного й повного виконання рішення. Вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

Застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову у виді накладення арешту на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3 , на яке вже було накладено арешт в порядку примусового виконання судового рішення та звернуто стягнення, не може вважатись допустимим заходом охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки не обґрунтована заявником у контексті необхідності застосування таких заходів, а також у контексті їх співмірності та відповідності до заявлених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» отримали підтвердження під час апеляційного провадження, що свідчить про наявність підстав для скасування ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні зазначеної заяви.

Що стосується клопотання представника позивача ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження оскільки охоронювані законом інтереси ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у зв`язку із вжиттям судом заходів забезпечення позову жодним чином не порушуються, колегія суддів звертає увагу, що у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, апеляційній суд повинен встановити, чи вирішено оскаржуваним судовим рішенням суду першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес та обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Прийняття судом рішення про права, інтереси, обов`язки особи, яка не брала участі у справі, є підставою для скасування відповідного судового акта.

Таку правову позицію щодо застосування правил частини 1 статті 352 ЦПК України містить постанова Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №200/6831/18.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Зрештою, як зазначено вище, апелянт ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» є правонаступником стягувача ПАТ «КБ «Надра» у виконавчому провадженні № 75875042 з примусового виконання судового наказу № 5015/2060/11, виданого 25.07.2011 року Господарським судом Львівської області, про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за договором кредитної лінії №45/МБ-22 від 31.02.2008 року в сумі 792965,91 грн. (99936,47 дол. США), 196966,10 грн (24823,38 дол. США) заборгованості по відсотках, 9559,64 грн. (1204,79 дол. США) нараховані відсотки, 14 349,99 грн. (1808,51 дол. США) пені за несвоєчасне погашення кредиту, 4095,45 грн. (516,14 дол. США) штрафу, 10 179,37 грн. держмита та 236, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Під час виконавчих дій, 19 лютого 2025 року проведено електронні торги, за наслідками яких реалізовано арештоване майно боржника ФОП ОСОБА_3 , а саме корпусу №2 з галереєю нежитлової будівлі колишньої дитячої установи №3, загальна площа 819,7 кв.м., реєстраційний номер 08, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,1583 га кадастровий номер :01:002:0027, що стверджується протоколом №629736 проведення електронного аукціону (торгів), що мали місце 19.02.2025.

19 травня 2025 року боржник ОСОБА_3 звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області з позовною заявою до відповідачів Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М., ДП «Сетам», ТОВ «Анкерит», з участю третьої особи ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про визнання недійсними електронних торгів (аукціону) оформлених протоколом проведення електронного аукціону (торгів) № 629736 від 19.02.2025 за лотом № 567774 та актом про реалізацію предмета іпотеки від 20.02.2025.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, на якій знаходиться майно, продане на електронних торгах, суд першої інстанції не врахував негативні наслідки від вжиття такого заходу та безпосередній вплив на права та охоронювані законом інтереси осіб, які не є учасниками цієї справи, зокрема стягувача у виконавчому провадженні ВП № 75875042 ТОВ «ФК «Дніпрофінтрансгруп».

Жодні доводи та пояснення зазначеного не здатні спростувати чи підтвердити протилежне.

Відтак, не підлягає до задоволення клопотання представника відповідача Репака В.В. про закриття апеляційного провадження на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 20 лютого 2025 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2023 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржену ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

В свою чергу, не підлягає до задоволення заява представника відповідача ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн., оскільки апеляційна скарга ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволена, відповідно за приписами ст. 141 ЦПК України понесені витрати відповідачем покладаються на нього.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні клопотання представника відповідача Репака Віталія Валерійовича про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 20 лютого 2025 року у справі № 447/442/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 20 лютого 2025 року про забезпечення позову - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1583 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0027, що належить ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 травня 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк