Справа № 299/5104/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 травня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,

суддів Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2024 року, ухвалене суддею Левко Т.Ю., в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:

У липні 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 25.03.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1177-1087. Сума кредитування 15 000 гривень. Строк кредитування 300 днів. Базовий період становить 14 днів. Нарахування відсотків здійснюється за зниженою процентною ставкою 2,5% в день перші 14 днів, тобто протягом базового періоду. Після закінчення базового періоду нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою 3% в день. Мета отримання кредиту на власні (споживчі) потреби позичальника.

Кредит було надано позичальниці з використанням веб-сайту позивача, на якому відповідачка авторизувалась за допомогою системи BankID, вибрала потрібну суму кредиту, заповнила анкетні дані. Після заповнення підтвердила своє волевиявлення, отримала смс з одноразовим цифровим ідентифікатором на вказаний нею номер мобільного телефону та отримала кредитні кошти.

Позивач взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме надав кредитні кошти у користування позичальниці, однак ОСОБА_1 не повернула кредитні кошти у зв`язку з чим утворилась кредитна заборгованість.

У відповідачки станом на 12.06.2024 наявна заборгованість у загальному розмірі 148 950,00 гривень, а саме: - прострочена заборгованість за кредитом 15 000,00 гривень; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами 133 950,00 гривень.

Разом з тим кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 73 950,00 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 75 000,00 гривень.

Враховуючи вищезазначене, кредитодавець просить суд стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: - прострочену заборгованість за кредитом 15 000,00 гривень; - прострочену заборгованість за нарахованими процентами 60 000,00 гривень, що разом становить 75 000,00 гривень, а також стягнути з відповідачки на свою користь сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено повністю.

Суд визнав, що заявлені позовні вимоги підтверджені долученими позивачем доказами. Відповідач своїм правом подати відзив не скористався, а тому позов не спростовано та такий підлягає задоволенню.

ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2024 року.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2024 року відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на заочне рішення суду першої інстанції та просить скасувати таке та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Вважає, що заочне рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що позивач під час укладення кредиту не роз`яснив їй умови нарахування процентів, пені, штрафів, тобто суттєвих умов договору.

Вказує, що нарахована кредитодавцем заборгованість не відповідає принципам розумності та справедливості.

На переконання відповідачки, загальна сума, яка підлягає стягненню з неї на користь позивача не повинна перевищувати 30 000 гривень.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Кожушко В.О., який діє в інтересах ТОВ «Укр Кредит Фінанс» зазначає, що заочне рішення є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Відповідачка сама, без примусу підписала кредитний договір та отримала кошти, якими користувалася певний час. Кредитний договір підписаний позичальницею одноразовим цифровим ідентифікатором, а тому відповідачка перед підписанням мала уважно ознайомитись з істотними умовами договору та правилами надання споживчих кредитів, що спростовує доводи ОСОБА_1 в цій частині.

Просить звернути увагу, що позивач не нараховував жодних штрафних санкцій за несвоєчасне повернення боргу.

На момент укладення кредитного договору 25.03.2023 обмеження в 1% денної процентної ставки встановлені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» не діяли, оскільки сам закон набув чинності 24.12.2023, тобто договір було укладено до моменту набрання чинності даного закону.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 25.03.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1177-1087.

Договір укладено сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію»(п. 3.1 Договору).

Сума кредитування 15 000 гривень. Строк кредитування 300 днів. Базовий період становить 14 днів. Нарахування відсотків здійснюється за зниженою процентною ставкою 2,5% в день перші 14 днів, тобто протягом базового періоду. Після закінчення базового періоду нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою 3% в день. Мета отримання кредиту на власні (споживчі) потреби позичальника.

З умов кредитного договору, а саме з розділу 3, вбачається, що такий договір укладається шляхом авторизації позичальника на веб-сайті кредитодавця. Позичальник ініціює процес кредитування шляхом заповнення відповідних даних. Про прийняте рішення кредитодавець інформує позичальника шляхом надіслання останньому гіперпосилання для ознайомлення з проектом договору в його особистий кабінет(оферта).

У разі погодження запропонованих йому умов позичальник надає кредитодавцю відповідь про повне та безумовне прийняття пропозиції кредитодавця. Накладення позичальником електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора здійснюється шляхом введення одноразового паролю у відповідне поле форми на веб-сайті кредитодавця.

Як слідує з наданих позивачем матеріалів, то ОСОБА_1 підписала кредитний договір, паспорт кредиту та всі додатки до нього за допомогою одноразового електронного ідентифікатора А7086.

Цей договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання Кредиту. Укладаючи цей Договір Позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця, повністю розуміє їх, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись Договору, а тому добровільно та свідомо укладає Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним(п. 11.1 Договору).

Згідно пункту 11.3. Договору позичальник підтвердив, що уважно ознайомився з текстом договору та правилами, а також отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України.

Довідкою про перерахування коштів наданої ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підтверджується, що 25.03.2023 сума 15 000 гривень була перерахована ОСОБА_1 на платіжну картку останні 4 цифри якої закінчуються на 6213. Така ж платіжна картка вказана і у кредитному договорі.

Згідно довідки наданої АТ КБ «ПриватБанк» підтверджується перерахування 25.03.2023 суми 15 000 гривень на платіжну картку останні 4 цифри якої закінчуються на 6213.

З наданої ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виписки за період з 25.03.2023 по 12.06.2024 вбачається, що загальна заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем станом на 12.06.2024 становить загальну суму 148 950 грн., яка складається з: 15 000 гривень основний борг, 133 950 гривень залишок не погашених відсотків.

Однак, з урахуванням п. 6.8. Договору кредитодавець анулював (простив) частину боргу позичальниці в сумі 73 950 грн., а тому просить стягнути 75 000 гривень заборгованості, яка складається з: 15 000 гривень основний борг, 60 000 гривень залишок не погашених відсотків.

Перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не оспорюється, що 25.03.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1177-1087.

З наданої ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виписки за період з 25.03.2023 по 12.06.2024 вбачається, що загальна заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем станом на 12.06.2024 становить загальну суму 148 950 грн., яка складається з: 15 000 гривень основний борг, 133 950 гривень залишок не погашених відсотків.

Однак, з урахуванням п. 6.8. Договору кредитодавець анулював частину боргу позичальниці в сумі 73 950 грн., а тому стягненню, на думку позивача, підлягає сума 75 000 гривень, яка складається з: 15 000 гривень основний борг, 60 000 гривень залишок не погашених відсотків.

Тобто, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 вищевказану заборгованість за період з 25.03.2023 по 09.09.2023.

Як слідує з наданого позивачем детального розрахунку заборгованості, то у період з 25.03.2023 по 07.04.2023 нарахування процентів здійснювалось згідно вимог п. 4.4. Договору протягом 14 днів за зниженою процентною ставкою 2,5% в день від суми кредиту, що призвело до нарахування суми 20 250 гривень, яка складається з: 15 000 гривень - основний борг та 60 000 гривень - залишок не погашених відсотків.

Починаючи з 08.04.2023 по 18.01.2024 нарахування здійснювалось згідно вимог п. 4.6. Договору, тобто за стандартною процентною ставкою 3% за кожен день користування кредитом від суми боргу.

Як стверджує відповідачка в апеляційній скарзі, нараховані позивачем проценти в сумі 60 000 гривень, які просить стягнути позивач, не відповідають принципам розумності та справедливості.

ОСОБА_1 визнає заборгованість в сумі 30 000 гривень, які складаються з: 15 000 гривень основний борг та 15 000 гривень залишок не погашених відсотків.

Крім цього, зазначає, що їй не було надано чіткої та зрозумілої інформації про умови кредитування, а реальна річна процентна ставка явно встановлена з порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з доводами відповідачки з огляду на наступне.

Як зазначено у самому договорі укладеному між сторонами спору, то такий договір видано на власні (споживчі) потреби позичальника, а отже на дані правовідносини поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суд увід 11.12.2024 у справі №753/25744/21 касаційний суд виснував, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

З огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Пунктом 4.9. Договору встановлено, що реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає 1 139 965% річних.

Даний пункт Договору, на переконання колегії суддів апеляційного суду, явно суперечить положенням ч. 1 та 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно частини 1 та 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором(п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Знижена та стандартні процентні ставки, які ґрунтуються на річній процентній ставці, відповідно, також не відповідають вищезазначеним нормам.

Таким чином, включаючи в договір такі положення, кредитор мав на меті отримати надмірні прибутки, що призвело до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Дана позиція апеляційного суду також кореспондується з позицією Верховного Суду викладеною у Постанові від 12.02.2025 у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №679/1103/23. Так, у цій справі, в якій позивачем є ТОВ «Укр Кредит Фінанс», касаційний суд виснував, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на до контрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

З усього зазначеного слід зробити висновок, що кредитор передбачив такі положення в укладеному між сторонами договорі, які однозначно призвели до порушення прав споживача - відповідачки ОСОБА_1 і хоча, остання не заявляла зустрічного позову про визнання таких положень договору недійсними, однак, апеляційний суд не вправі задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі з урахуванням всього вищенаведеного, оскільки задоволення таких вимог призведе до отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором та порушення прав споживача.

Крім цього, положення кредитного договору повинні бути сформульовані таким чином, щоб вони були зрозумілі усім споживачам, оскільки, якщо такі положення будуть незрозумілі пересічним громадянам без відповідної юридичної чи економічної освіти, то такі положення будуть спрямовані на введення споживача в оману. Схожі висновки викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.08.2022 у справі №156/268/21.

Таким чином, визначаючи заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача слід керуватись положеннями ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача.

В даному випадку, формулювання «та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит» слід трактувати і в контексті відсотків за користування кредитом, оскільки не повертаючи суму боргу в строк установлений договором споживач порушує виконання взятих на себе зобов`язань.

Тому, стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає заборгованість в розмірі подвійної суми, одержаної споживачем за укладеним договором, а саме за період з 25.03.2023 по 01.06.2023 в розмірі 45 000 гривень, яка складається з: 15 000 гривень тіло кредиту та 30 000 гривень відсотки за користування кредитом.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків, щодо повного задоволення позовних вимог, зокрема, судом не враховано, що нарахування, яке здійснювалося ТОВ «Укр Кредит Фінанс» явно спрямоване на отримання кредитодавцем надмірних прибутків та порушення прав ОСОБА_1 як споживача.

Отже, заочне рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування актуальної практики Верховного Суду.

У суді апеляційної інстанції за подачу апеляційної скарги через Електронний суд ОСОБА_1 сплатила судовий збір у сумі 3 633,60 гривень.

Апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу частково, а саме зменшив розмір нарахованих до стягнення процентів, що становить 40 % від заявленої суми (75000-45000=30000х100:75000).

Оскільки позов задоволено частково, то судові витрати у пропорції становлять наступну суму 1 453,44 (3 633,60х40%) гривні судового збору, який підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись статтями 12, 81, 141, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2024 року, змінити в частині стягнення нарахованих відсотків, зменшивши суму 60 000,00 гривень на суму 30 000,00 гривень.

У решті вимог, заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», , адреса: 01133, м. Київ, бульвар Л. Українки, 26, офіс 407, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 судові витрати у розмірі 1 453,44 гривні судового збору, сплачені за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 травня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: