Провадження № 22-ц/812/731/25 Суддя першої інстанції Нікітін Д.Г.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 травня 2025 року м. Миколаїв Справа № 487/6806/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Колосовій О.М.,

за участі представника позивача Костенка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Групп», на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 березня 2025 року, повне судове рішення складено 10 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Нікітіна Д.Г., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

07 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» (далі ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп», Страхова компанія) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 18 лютого 2024 року близько 16:20 год на перехресті вулиць Садова та Погранична в м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача марки VOLKSWAGEN, модель CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля марки SKODA модель OCTAVIA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, позивачу спричинені матеріальні збитки.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2024 року у справі № 487/2122/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП за наслідками вказаного ДТП.

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля марки SKODA модель OCTAVIA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого в розмірі 160 000 грн, франшиза - 3 200 грн.

Позивач відразу після ДТП, звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» із відповідним повідомленням, для фіксації даного факту.

ОСОБА_1 , розуміючи що його витрати значно перевищать страхове відшкодування, змушений був звернутись для проведення незалежної оцінки вартості (розміру) збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу до ФОП ОСОБА_3 .

За розрахунками оцінювача ФОП ОСОБА_3 , викладеними у звіті № 177/02-24 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 02 березня 2024 року, загальна вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 294 868.98 грн з урахуванням коефіцієнту зносу.

За виконання вказаного звіту позивач сплатив ФОП ОСОБА_3 4 000 грн.

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» на підставі страхового акту від 09 квітня 2024 року № 3821 визначило розмір страхового відшкодування позивачу у сумі 104 976 грн.

Так, відповідно до Платіжної інструкції від 22 квітня 2024 року № ЗР043260, позивач отримав від ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» неналежне та неузгоджене з ним страхове відшкодування за шкоду спричинену майну в розмірі 101 776 грн.

Виходячи з існуючого у ОСОБА_2 полісу від 11 березня 23 року № АР/ 3615057, розмір вимог до страховика, а саме страхове відшкодування становить 55 024 грн.

В подальшому, 27 березня 2024 року було проведено ремонті роботи пошкодженого транспортного засобу позивача, автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 190 804.91 грн, що підтверджує відповідний Акт виконаних робіт від 27 березня 2024 року № АС-0000257.

Виходячи з вище викладеного розмір завданої шкоди становить 34 004.91 грн.

Також позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_2 . Протиправні дії ОСОБА_2 спричинили значної шкоди моральному здоров`ю позивача, тому що весь період поновлення порушених прав, життя цивільного позивача було перенасичене негативними емоціями та переживанням. Моральні втрати, які поніс потерпілий призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок та бажань, які позивач міг би реалізувати не втрачаючи часу на здійснення ремонтних робіт власного транспортного засобу та на підготовку заяв, звернень до страхової компанії та судових позовів, які забезпечать належний захист порушених прав.

Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 34 004.91 грн та 12 000 грн моральної шкоди. Стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» страхову виплату 55 024 грн. Також просив стягнути з відповідачів судові витрати, а саме 1 211.20 грн судового збору, 4 000 грн вартість проведення автотоварознавчої експертизи та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 березня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» на користь ОСОБА_1 доплату страхового відшкодування у розмірі 55 024 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 34 004.91 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 1 000.91 грн.

Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» на користь ОСОБА_1 968.96 грн. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 242. 24 грн судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що саме на ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Оскільки ліміт відшкодування за полісом становив 160 000 грн, та не був вичерпаний виплаченою сумою страхового відшкодування, а доказів погодження позивачем із ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» розміру страхового відшкодування матеріали справи не містять, то саме страховик і має сплатити всю суму відновлювального ремонту. У такому разі не можна покладати обов`язок з відшкодування цієї суми відповідно до приписів статті 1194 ЦК України на винуватця ДТП.

Крім того з відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» також слід стягнути витрати за проведення звіту № 177/02-24 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 2 березня 2024 року суму 4 000 грн, які поніс позивач.

За такого, позов в частині вимог до страхової компанії про стягнення доплати страхового відшкодування у розмірі 55 024 грн та до ОСОБА_2 34 004.91 грн відповідно підлягає частковому задоволенню, оскільки у справі відсутні докази погодження між сторонами розміру страхового відшкодування, наявні докази понесення позивачем витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого у ДТП автомобілю, за проведення звіту оцінювачем ФОП ОСОБА_3 та послуг евакуатора.

Враховуючи те, що сама дорожньо-транспортна пригода призвела до переживань ОСОБА_1 , які викликані дискомфортом у вигляді неможливості користуватися автомобілем, зміни звичного способу життя через постійне намагання вирішити питання щодо відшкодування шкоди у позасудовому порядку, зокрема відшкодування з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 1 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

На думку суду, саме ця сума відповідає ступеню та характеру моральних страждань ОСОБА_1 . Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення моральної шкоди позивача і не повинен призводити до його збагачення. Сума моральної шкоди, на стягненні якої наполягає позивач, яка дорівнює 12 000 грн, є завищеною.

Не погодившись з рішення суду, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп», подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просило його скасувати в частині позовних вимог пред`явлених до них та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування. При цьому розмір страхової виплати з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди.

Крім того, у відповідача відсутній обов`язок приймати до уваги наданий позивачем висновок, оскільки законом визначений вичерпний перелік випадків, коли потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру збитку.

Позивач не наводить аргументів, чому суд має взяти до уваги звіт позивача та не враховувати звіт відповідача.

Суд не може надавати перевагу одному звіту над іншим звітом.

У зв`язку з тим, що страховик здійснив виплату страхового відшкодування у нього відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем.

Позовні вимоги щодо сплати різниці між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування позивач повинен був пред`явити до особи винної у скоєнні ДТП.

Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу із урахуванням фізичного зносу становить вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу.

Страховик, відповідно до положень Закону, відшкодовує саме матеріальний збиток, завданий транспортному засобу, а не вартість відновлювального ремонту.

У прохальній частині позовної заяви, позивач просить стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» саме вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, а не оцінену шкоду.

Згідно звіту зазначається, що розмір відновлювального ремонту складає 294 868.98 грн, а розмір відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу 121 222.11 грн.

Тобто позивачем визначено відновлювальний ремонт із застосуванням фізичного зносу.

Обов`язок відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, покладається у деліктних правовідносинах саме на особу, яка її завдала, та не може покладатись на страховика, в силу договірних відносин та законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 18 лютого 2024 року близько 16:20 год на перехресті вулиць Садова та Погранична в м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача марка VOLKSWAGEN модель CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля марки SKODA модель OCTAVIA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, позивачу спричинені матеріальні збитки.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2024 року у справі № 487/2122/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП за наслідками вказаного ДТП.

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки SKODA модель OCTAVIA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого в розмірі 160 000 грн, франшиза - 3 200 грн.

Оскільки автомобіль після ДТП був непридатним для експлуатації, з метою його перевезення до місця проведення ремонту, а саме до АС SERVICE NIKO, позивач скористалась послугами Товариства з обмеженою відповідальністю «Никавтотранс Логистик», за які сплатила грошові кошти у розмірі 2 500 грн.

Позивач відразу після дорожньо-транспортної пригоди, звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» із відповідним повідомленням, для фіксації даного факту.

На підставі страхового акту від 09 квітня 2024 року № 3821 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» визначило розмір страхового відшкодування позивачу у сумі 104 976 грн.

При цьому, згідно звіту № 177/02-24 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 02 березня 2024 року, загальна вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 294 868.98 грн з урахуванням коефіцієнту зносу.

Згідно акту виконаних робіт від 27 березня 2024 року № АС-0000257 ремонт пошкодженого у ДТП автомобіля позивача склав 190 804.91 грн. Відповідно до цього акту під час ремонту транспортного засобу були виконані слюсарні роботи ( 10 450 грн), рихтувально-ремонтні роботи (14 487,50 грн), малярні роботи та придбані до них матеріали (31 777.50 грн), інші послуги (5 500 грн), запчастини 128 589.91 грн.

22 квітня 2024 року ОСОБА_1 сплатив на розрахунковий рахунок AC SERVICE NIKO власні грошові кошти у сумі 190 804. 91 грн.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким вимогам не відповідає.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

За змістом частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ЦПК України, втрачає сенс.

Суд першої інстанції погодився з доводами позовних вимог до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» та дійшов висновку, що оскільки автомобіль ОСОБА_2 застрахований полісом ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп», яке в повному обсязі не виконало свого обов`язок у максимальних межах страхової суми, зазначеної в страховому полісі, ОСОБА_1 має право на відшкодування завданої шкоди зі Страхової компанії, виходячи із вартості ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача. При цьому розрахував грошову суму, що підлягає стягненню зі Страхової компанії як різницю між лімітом страхового відшкодування, сумою виплаченою Страховою компанією за мінусом франшизи у розмірі 55 024 (160 000 101 776 3 200) грн.

Між тим, колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5).

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (статті 9, 22- 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Разом з тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Натомість, страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Судом першої інстанції встановлено, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп», суму страхового відшкодування ОСОБА_1 сплатила частково у розмірі 101 706 грн. При цьому, в обґрунтування розміру цієї суми посилається на Звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 18 лютого 2024 року (згідно якого вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, ПДВ на запасні частини, складає 104 976 грн) та зазначає, що визначена вказаним Звітом сума підлягає зменшенню на суму франшизи ( 3 200 грн).

Натомість, позивач ОСОБА_1 вважає, що оскільки вартість ремонту автомобіля склала 190 804.91 грн, що підтверджується Актом виконаних робіт від 27 березня 2024 року, розмір страхового відшкодування, який ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп», повинно сплатити дорівнює ліміту страхового відшкодування 160 000 грн. При цьому, ОСОБА_1 до суду першої інстанції також було надано звіт ФОП ОСОБА_3 № 177/02-24 від 02 березня 2024 року, згідно якого вартість збитків, заподіяних при дорожньо-транспортній пригоді володільцю пошкодженням транспортного засобу автомобіля марки VOLKSWAGEN модель СС, реєстраційний номер НОМЕР_1 дорівнює відновлюваному ремонту автомобіля, що складає 121 222.11 грн з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових, величини ВТВ.

Згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно зі статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ за умови, що Свр ? С, розраховується за формулою:

Сврз +ВТВ ?С,

Сврз = Ср + См + Сс х (1- Ез), де:

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

ВТВ величина втрати товарної вартості.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Тому, пред`явлення позивачем до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановленні вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов`язковим.

Пунктами 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, встановлено, що значення Е приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Винятком, стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

У даному випадку, суд встановив, що позивачем пред`явлено до Страхової компанії вимогу про стягнення частини страхового відшкодування з урахуванням суми ремонту транспортного засобу без урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Отже колегія суддів дійшла висновку, що позивачем ОСОБА_1 не доведено відповідними доказами, що у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Групп», у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (160 000,00 грн) і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, податку на додану вартість.

Позивачем також не спростовані відповідними доказами висновки звіту Страхової компанії, за яким виплачено страхове відшкодування, та не підтверджена різниця у визначенні вартості матеріального збитку у звіті Страхової компанії та звіті, проведеному ФОП ОСОБА_3 за заявою позивача, та витратами відповідно до акту АС SERVICE NIKO. Не надано доказів того, що позивач заперечував проти виплати страхового відшкодування у визначеному розмірі, а також про те, що він звертався до Страхової компанії з питань виплати страхового відшкодування з огляду на проведений ремонт транспортного засобу.

Не надано таких доказів й до суду апеляційної інстанції.

З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги підлягають задоволенню.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та відмови в задоволенні частини позовних вимог не оскаржувалося, тому судом апеляційної інстанції оскаржуване рішення в цій частині на законність та обґрунтованість не перевірялось.

За змістом пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України).

За результатами розгляду судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_1 було розподіллено судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 968. 96 грн судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. З огляду на те, що за результатами розгляду апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, то розподіл судових витрат щодо ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 також підлягає скасуванню та віднесення цих судових витрат за рахунок позивача.

Звернувшись із апеляційною скаргою ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сплатило судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816. 80 грн (1 211.20 х150% = 1 816.80 грн).

За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу задоволено в повному обсязі.

За такого з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816.80 грн.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 березня 2025 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» та стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» 1 816 грн 80 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 29 травня 2025 року