Справа № 676/7314/23
Номер провадження 4-с/676/20/25
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 червня 2025 року м. Кам`янець-Подільський

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області Гладій Л.М., розглянувши скаргу комунального підприємства «Міськтепловоденергія» про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору та стягнення виконавчого збору, -

В С Т А Н О В И Л А:

Представник КП «Тепловоденергія» адвокат Семенов С.В. звернувся до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору та стягнення виконавчого збору.

Вивчивши зміст скарги та дослідивши додані до неї документи, приходжу до висновку, що подана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства з наступних підстав.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

При цьому, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року (далі - Закон №1404-VІІІ).

Статтею 1 Закону № 1404 встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону «Про виконавче провадження» постанова про стягнення виконавчого збору сама по собі є виконавчим документом.

Частиною другою статті 74 Закону №1404-VІІІ обумовлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Дані норми є спеціальними по відношенню до загальних норм процесуальних кодексів.

Частина 1 ст.287 КАС встановлює, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З урахуванням вищенаведеного, можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Європейський суд з прав людини у рішеннях, пов`язаних із застосуванням статті 6 Конвенції, вказує, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, розглядає спори з порушенням норм, які передбачені процесуальним законом.

Нормами ЦПК України не врегулювано питання процесуального рішення у випадку подання скарги, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, ч.9 ст.10 ЦПУ України визначає, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.185 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, з системного аналізу вищезазначених норм вбачається, що заявлені скаржником вимоги можуть бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства шляхом подання адміністративного позову до відповідного адміністративного суду, а не скарги в порядку ст.447 ЦПК України.

За таких обставин, у відкритті провадження за скаргою слід відмовити.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст.186, 260 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою комунального підприємства «Міськтепловоденергія» про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору та стягнення виконавчого збору.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Л.М.Гладій