Провадження № 2/127/5787/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Конончук І.В.,

з участю відповідача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Кобзіної А.С.,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Цвєткова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат, -

В С ТА Н О В И В:

У листопаді 2024 року до суду звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення витрат в порядку регресу і просила суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в порядку регресу понесені витрати по оплаті житлово-комунальних послуг в сумі 82124,30 грн., витрати на виготовлення інформаційного листа справи, повірку лічильників в загальній сумі 1155,54 грн., а також 3% річних в сумі 3949,54 грн. та інфляційних в сумі 9915,57 грн. та понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач разом з мамою ОСОБА_4 та братом ОСОБА_2 проживали в квартирі АДРЕСА_1 . У 2017 році ОСОБА_2 виїхав до Польщі, де проживає по теперішній час. Мати ОСОБА_4 була хвора на онкологію і майже постійно лежала. Позивачка, проживаючи разом з мамою, доглядала за нею. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати ОСОБА_4 померла. Поховання матері позивачка здійснила за власний рахунок. Після смерті матері спадщину на вказану вище квартиру отримали позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 по частці кожний. Лише позивачка сплачувала за комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 з вересня 2019 року по 01.06.2024, а відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від здійснення витрат на утримання спільного майна. За вказаний період позивач сплатила 82124,30 грн. по оплаті ЖКП та утриманню будинку. У липні 2024 року виявилося, що ОСОБА_2 подарував свою частку в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 . Оскільки ОСОБА_2 відчужив нерухоме майно без застереження щодо заборгованості по оплаті комунальних послуг та інших витрат, тому слід вважати, що цю заборгованість прийняла на себе новий власник частини квартири ОСОБА_1 . Позивач вважає, що відповідачі повинні нести солідарну відповідальність по відшкодуванню позивачу в порядку регресу сплачених позивачем грошових коштів по комунальних послугах по квартирі в сумі 82124,30 грн., а також 3% річних в сумі 3949,54 грн. та інфляційних в сумі 9915,57 грн. Крім того, позивач понесла витрати після смерті матері щодо виготовлення інформаційного листа справи, повірку лічильників в загальній сумі 1155,54 грн.

У січні 2025 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 105-108), у якому відповідач просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з необгрунтованістю та безпідставністю заявленого позову.

У березні 2025 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 151-152), у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач у вказаний позивачем період не проживав в квартирі та не користувався житлово-комунальними послугами.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та представники відповідачів адвокати Кобзіна А.С., Цвєтков О.В. просили відмовити у задоволенні позову, надавши пояснення аналогічні змісту відзивів на позовну заяву.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 , представників відповідачів адвокатів Кобзіної А.С., Цвєткова О.В. та дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_4 , в липні 2020 року спадщину на квартиру АДРЕСА_1 оформили по частці кожний, двоє її дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 10-11).

Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №45085 від 06.12.2024, з 24.12.2011 по теперішній час відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 71).

Позивач ОСОБА_3 також зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 по теперішній час, що не заперечується сторонами по справі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2023 встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: у користування ОСОБА_3 виділено житлові кімнати площею 11,8 кв.м. та 9,6 кв.м., у користування ОСОБА_2 виділено житлову кімнату площею 17,1 кв.м.; у загальному користуванні залишено кухню 7,7 кв.м., туалет 1,2 кв.м., ванну кімнату 2,6 кв.м., коридор 7,5 кв.м., кладову 1,0 кв.м., частину підвалу під сарай 2,2 кв.м. (а.с. 40-43).

Згідно з договором дарування від 25.07.2024, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н.В., ОСОБА_2 подарував належну йому частку квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (а.с. 44).

На а.с. 29-39, 45-65 надані позивачкою ОСОБА_3 копії квитанцій по оплаті житлово-комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 за період з вересня 2019 по червень 2024.

Згідно з довідкою Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради №І-08-2889 від 20.01.2020, по квартирі АДРЕСА_1 за період з 01.10.2015 по 31.10.2019 було нараховано субсидію в загальному розмірі 47100,29 грн. За період з 01.01.2019 по 31.10.2019 нараховано субсидію в сумі 11577,09 грн. (а.с. 153).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник майна зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга (послуга з управління багатоквартирним будинком); комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.)

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки встановлені відповідними договорами.

Аналогічний обов`язок споживача закріплено в ст. 68 ЖК України, згідно з якою наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №639/10591/14-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 543 ЦК України виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Згідно з ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотню вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки яка припадає на нього.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з відповідачів в порядку регресу солідарно на її користь сплачені грошові кошти за комунальні послуги в сумі 82124,30 грн., витрати на виготовлення інформаційного листа справи, повірку лічильників в загальній сумі 1155,54 грн., а також 3% річних в сумі 3949,54 грн. та інфляційних в сумі 9915,57 грн. за період з вересня 2019 року по червень 2024 року.

По справі встановлено, що до 19.10.2019 власником квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 по теперішній час.

Крім того, з липня 2020 року позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 були співвласниками по частці кожний, квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2023 встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: у користування ОСОБА_3 виділено житлові кімнати площею 11,8 кв.м. та 9,6 кв.м., у користування ОСОБА_2 виділено житлову кімнату площею 17,1 кв.м.; у загальному користуванні залишено кухню 7,7 кв.м., туалет 1,2 кв.м., ванну кімнату 2,6 кв.м., коридор 7,5 кв.м., кладову 1,0 кв.м., частину підвалу під сарай 2,2 кв.м.

25.07.2024 ОСОБА_2 подарував належну йому частку вказаної квартири ОСОБА_1 .

Враховуючи положення ст. ст. 317, 322, 360 ЦК України, власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги незалежно від того, проживає/зареєстрований він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг.

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 19.08.2020 по справі №703/2200/15-ц.

Відповідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи та вказаних вище норм права, до липня 2024 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 несли солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг перед надавачами цих послуг як споживачі та як співвласники квартири.

Перевіривши надані позивачкою ОСОБА_3 копії квитанцій по оплаті житлово-комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 за період з жовтня 2019 по червень 2024 (а.с. 29-39, 45-65) встановлено, що за вказаний період позивачем ОСОБА_3 сплачено за надані житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 75307,76 грн.

При цьому, суд вважає недоведеною вимогу щодо суми сплачених саме позивачкою ОСОБА_3 коштів в розмірі 599,76 грн. за вересень 2019 року, оскільки у вересні 2019 року була жива власник квартири ОСОБА_4 і до жовтня 2019 року по квартирі нараховувалася субсидія.

Позивачка ОСОБА_3 , сплативши в загальному розмірі 75307,76 грн. за надані житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2019 по червень 2024, виконала солідарний обов`язок щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги, зокрема, й за відповідача ОСОБА_2 , а відтак має право на зворотну вимогу (регрес) до солідарного боржника ОСОБА_2 саме у згаданому розмірі відповідно, але за вирахуванням частки, яка припадає на неї.

частина відповідача ОСОБА_2 від 75307,76 грн. становить 37653,88 грн., а тому підлягають до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_3 в порядку регресу понесені витрати по оплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 37653,88 грн.

При цьому суд бере до уваги, що відповідач не надав суду належні докази щодо виконання ним особисто свого обов`язку по сплаті за житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 за період з жовтня 2019 по червень 2024.

Як стверджується матеріалами справи, позовну вимогу про стягнення з відповідачів 1155,54 грн. за виготовлення інформаційного листа справи (оплата робіт КП ВМБТІ), повірку лічильників в квартирі, позивач обґрунтовує договором №4950 від 04.06.2020, квитанцією від 04.06.2020 на суму 283,00 грн. та Актом №1762412 від 13.03.2019, угодою про порядок розрахунків та ведення обліку спожитої гарячої води від 18.03.2019, Актом пломбування, реєстрації поквартирних приладів обліку від 21.03.2019, чеками за повірку лічильників від 16.03.2019 на загальну суму 800 грн., свідоцтвами про повірку лічильників від 14.03.2019, від 13.03.2019, рахунком-фактурою КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» від 06.03.2019 на суму 72,52 грн., свідоцтвами про повірку лічильників від 20.12.2022 (а.с. 16-25).

Як вже зазначалося вище, за змістом статті 544 ЦК України право на зворотну вимогу (регрес) до решти солідарних боржників має саме той боржник, який вже виконав солідарний обов`язок.

В той же час, позивачкою ОСОБА_3 не долучено до матеріалів справи доказів про оплату саме нею вищезгаданих 800 грн. + 72,52 грн. за повірку лічильників по квартирі АДРЕСА_1 .

Варте уваги й те, що надані позивачкою Акт №1762412 від 13.03.2019, угода про порядок розрахунків та ведення обліку спожитої гарячої води від 18.03.2019, Акт пломбування, реєстрації поквартирних приладів обліку від 21.03.2019, чеки за повірку лічильників від 16.03.2019 на загальну суму 800 грн., свідоцтва про повірку лічильників від 14.03.2019, від 13.03.2019, рахунок-фактура КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» від 06.03.2019 на суму 72,52 грн. були укладені в той час, коли була жива попередня власниця квартири ОСОБА_4 і котра й підписувала зазначені акти та угоду, а не позивач ОСОБА_3 .

Тому позовні вимоги про стягнення 800 грн. + 72,52 грн. за повірку лічильників по квартирі АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Щодо позовної вимоги про стягнення 283 грн. за виготовлення КП ВМБТІ інформаційного листа за матеріалами інвентаризаційної справи, то суд вважає, що дана позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки 283 грн. було сплачено позивачкою ОСОБА_3 згідно з укладеним нею договором №4950 від 04.06.2020 за власним бажанням, до якого відповідачі не мають ніякого відношення, а також ці витрати не є витратами на житлово-комунальні послуги.

Крім того, суд вважає, що не підлягають стягненню нараховані позивачкою 3% річних за весь час прострочення в сумі 3949,54 грн. та інфляційні витрати в сумі 9915,57 грн. з таких підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, саме на ОСОБА_3 та на ОСОБА_2 , солідарно було покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Оскільки ОСОБА_3 не була кредитором ОСОБА_2 щодо оплати отриманих житлово-комунальних послуг, тобто не була надавачем цих послуг, тому в ОСОБА_2 не виникло зобов`язання перед ОСОБА_3 сплачувати їй грошові кошти за надані житлово-комунальні послуги, а отже, на виниклі між сторонами у цій справі правовідносини не поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3% річних як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу понесених витрат по оплаті житлово-комунальних послуг необхідно відмовити, оскільки ОСОБА_1 у вказаний позивачкою період з жовтня 2019 по червень 2024 в квартирі АДРЕСА_1 не проживала, не значилася зареєстрованою та не була співвласником, тому не мала обов`язку в цей період сплачувати за надані житлово-комунальні послуги, а відтак не має обов`язку перед позивачем сплатити в порядку регресу понесені витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з цим позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково на 39,23%, тому слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача понесений судовий збір у розмірі 475,16 грн. пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 11, 317, 322, 360, 369, 509, 525, 526, 543, 544, 625, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 10-13, 76-82, 89, 141, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в порядку регресу понесені витрати по оплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 37653,88 грн. та 475,16 грн. понесеного судового збору. У задоволенні решти суми позовних вимог - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу понесених витрат по оплаті житлово-комунальних послуг - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 23.05.2025.

Суддя: