Справа №443/2028/24
Провадження №2/443/96/25
РІШЕННЯ

іменем України

27 травня 2025 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Шальвіра І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у порядку користування земельною ділянкою,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

Позивач ОСОБА_4 подала до суду позовну заяву до ОСОБА_2 (відповідач), в якій просить зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні присадибною земельною ділянкою шляхом звільнення частини її земельної ділянки по її ширині, щоб у кінці її розмір становив 33,80 м.

В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності за №25904779 від 19.04.2010 вона є власницею житлового будинку з надвірними спорудами у АДРЕСА_1 . 30.03.2001 було виготовлено акт на право власності на земельну ділянку на її ім`я, який був зареєстрований в книзі записів Державних актів а право власності на землю за №18. Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 21.06.2012 цей Державний акт визнано недійсним. 09.03.2021 Ходорівська міська рада склала акт обстеження земельних ділянок, відповідно до якого фактичні розміри земельних ділянок не співпадають з даними у планах 1974, 1979 років, тому комісія рекомендувала погодити межу за наявним обмірами та оформити права власності на землю. Вона направляла відповідачу досудову пропозицію щодо добровільного вирішення спору шляхом погодження меж. Однак він не відреагував. У жовтні 2010 року ПП «Картограф» виготовив план її земельної ділянки за наявними даними і було зафіксовано ширина на початку - 33,60 м, а в кінці 32,44 м, а в кінці городу взагалі 30,61 м. При обмірах земельних ділянок 09.03.2021 комісією Ходорівської міської ради не бралися до уваги ні плани, ні акти виносу у натуру, ні її пояснення. Таким чином відповідач та його батьки самовільно захопили майже півтора метри виділеної планом земельної ділянки її батьку ОСОБА_5 і добровільно врегулювати спір не бажають.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.39-40), в обґрунтування якого покликаючись на те, що станом на момент подачі позову до суду земельна ділянка, яка розташована у АДРЕСА_1 не знаходиться у приватній власності ОСОБА_1 . Факт відсутності права приватної власності ОСОБА_1 на дану земельну ділянку підтверджується доводами Позивачки. ОСОБА_1 не є власником зазначеної нею земельної ділянки, оскільки нею не надано жодного документу, який би підтвердив її право власності на неї. А тому будь-які вимоги з боку Позивачки до ОСОБА_2 щодо ніби то чинення остатнім перешкод у користуванні Позивачці її земельною ділянкою є безпідставними та необґрунтованими. ОСОБА_1 протягом тривалого часу вчиняються дії, які не відповідають правилам добросусідства, оскільки позивачкою ще у 2016 році було знищено межові знаки між земельною ділянкою, яка перебувала у користуванні батька Відповідача, покійного ОСОБА_6 , та суміжною земельною ділянкою, що перебуває у її користуванні. У зв`язку із знищенням ОСОБА_1 межових знаків, його покійний батько звертався до органу місцевою самоврядування з заявою про вирішення земельною спору. 05.01.2016 Грусятицькою сільською радою було складено акт, у відповідності до якого проведено опис та обстеження меж земельної ділянки ОСОБА_1 та врахувавши обставини спору, земельно-кадастрову документацію, яка наявна у сільській ралі, рекомендовано відновити межу між суміжними землекористувачами відповідно до схематичного плану. Згідно схеми плану, межові знаки між земельною ділянкою, яка перебувала у користуванні батька Відповідача та суміжною земельною ділянкою, що перебуває у користуванні ОСОБА_1 повинні були знаходитись на тому ж місці де й були, але ОСОБА_1 відмовилась так робити. ОСОБА_1 не давала навіть встановити паркан покійному ОСОБА_6 поряд з своєю огорожею. Станом па сьогодні, значна частина огорожі між будинковолодіннями по АДРЕСА_2 відсутні через дії ОСОБА_1 .

Позивач подала до суду відповідь на відзив (а.с.55), в обґрунтування якої покликаючись на те, що у 2007 році батько відповідача ОСОБА_6 власноручно подав до голови сільської ради письмову заяву та просив затвердити погоджену між ними межу згідно плану ОСОБА_1 "... на ширину плану 33.80 м і довжину 118,09 м, що було схематично відображено на звороті заяви батька відповідача. Зазначена заява була зареєстрована за №10 від 31.08.2007. Згідно довідки виконкому Грусятицької сільської ради за №362 від 13.03.2012 земельним ділянкам присвоєні кадастрові номери та перелік ділянок. Таким чином, фактично всі ці роки не покійний батько відповідача, а саме відповідач був ініціатором постійних суперечок щодо меж земельних ділянок. Що стосується права власності, то нею було надано суду та стороні відповідача правовстановлюючі документи на будинок, з яких вбачається, що саме вона є власником житлового будинку та господарських споруд за зазначеною адресою, які знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером :04:002:0019, розміром 0,25 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив (а.с.60-61), в обґрунтування якого покликаючись на те, що зазначена позивачкою заява не підписана ОСОБА_6 . Більше того, на звороті заяви, яку відповідач отримав у якості додатку до відповіді на відзив, вказується абрис, який також складений від руки і невідомо ким. У позивачки є готова технічна документація з присвоєними кадастровими номерами на її земельну ділянку, проте вона їх не подає до суду. Крім того, позивачкою не долучалося у якості додатку жодного документу, який би підтверджував право власності позивачки на земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Вважає, що у позивачки немає у власності земельної ділянки, виділеної в натурі по АДРЕСА_1 , нею не виготовлялась технічна документація на дану земельну ділянку з виділенням її чітких меж з суміжними землевласниками, а тому встановити порушення щодо чинення перешкод у користуванні земельною ділянкою не виявляється можливим.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав з підстав, викладених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив.

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.

Позивачем подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.103).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 27.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.27-28).

Ухвалою підготовчого засідання від 30.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у цивільній справі №443/2028/24 (а.с.63, 68-69).

Ухвалою підготовчого засідання від 08.04.2025 витребувано докази (а.с.72, 75-76).

Ухвалою підготовчого засідання від 23.04.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.99).

Позиція суду.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до акта виносу в натуру плану земельної ділянки від 05.06.1980 проведено відвід в натурі земельної ділянки в с. Грусятичі розміром 1 500 кв.м. під індивідуальне житлове будівництво забудовнику ОСОБА_7 (а.с.9).

Абрис встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 містить інформацію про її межі та розміри (а.с.10).

Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІV-ЛВ №039895 від 30 березня 2001 року встановлено, що ОСОБА_1 передаються у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,5835 гектарів в межах згідно з планом, які розташовані на території с. Грусятичі Грусятицької сільської ради та призначені для обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0,2500 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,3335га (а.с.22).

Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25904779 від 19.04.2010 право приватної власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 зареєстроване за ОСОБА_1 19.04.2010 ( а.с.7).

За змістом листа Головного архітектора району Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області від 18.10.2010 відповідно до плани забудови земельної ділянки та акту виносу в натуру по АДРЕСА_4 ОСОБА_7 в 1979 році закріплена земельна ділянка площею 1 500 кв.м., розмір земельної ділянки становить 44,0 х 33,8 м (фактично це 1 487,2 кв.м.) (а.с.14).

Плани земельної ділянки по АДРЕСА_4 , яка виділена ОСОБА_7 , та земельної ділянки АДРЕСА_5 , яка виділена ОСОБА_8 , містять графічні зображення земельних ділянок, розташованих на них об`єктів, а також цифрові покажчики їх розмірів (а.с.9, 12, 13).

Відповідно до довідки виконкому Грусятицької сільської ради земельним ділянкам, які знаходяться в с. Грусятичі Жидачівського району, присвоєні кадастрові номера (а.с.57).

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 21.06.2012 визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІУ-ЛВ №039895 від 30 березня 2001 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 , який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 18, та рішення Грусятицької сільської Ради від 09 вересня 2009 року та зобов`язано управління Держкомзему у Жидачівському районі скасувати державну реєстрацію Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІУ-ЛВ №039895 від 30 березня 2001 року на ім`я ОСОБА_1 , який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 18 (а.с.16-21).

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 26.11.2012 визнано за ОСОБА_6 , 1941р.н., право власності на житловий будинок в АДРЕСА_6 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.45).

Згідно з витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.01.2013 право приватної власності на житловий будинок в АДРЕСА_6 зареєстроване за ОСОБА_6 23.01.2013 (а.с.46).

Відповідно до акта розгляду земельних спорів від 05.01.2016 та схеми земельних ділянок при обмірі земельної ділянки ОСОБА_1 розмір в натурі А-Ж = 34 м., в наявності згідно плану ОСОБА_9 , Д-З = 31,5 м.; при обмірі земельної ділянки ОСОБА_6 розмір в натурі Ж-Б = 30 м., в наявності згідно плану забудови Ж-Б = 23 м. + 8 м. лишки, обмір Б-В = Ж-Л = 35 м. згідно плану забудови, в натурі обмір Б-В = Ж-Л = 35 м., розмір в натурі Л-В = 30 м. згідно плану забудови = 23 м. + 8 м. лишки, розмір в натурі В-Г = 75 м., Л-З = 75 м., З-Г = 28 м. Врахувавши обставини спору, земельно-кадастрову документацію, яка наявна у сільській раді, рекомендовано відновити межу між суміжними землекористувачами відповідно до схематичного плану, який додається до акту. Схему земельних ділянок ОСОБА_1 відмовилася підписати, про що у схемі наявний відповідний запис (а.с.49-50).

За змістом акта обстеження земельної ділянки Ходорівської міської ради, складеного постійно діючою комісією 09.03.2021, який затверджений рішенням IV сесії VIII скликання Ходорівської міської ради №883 від 08.06.2021, ОСОБА_1 успадкувала від батька в 2010 році житловий будинок. Згідно фактичних розмірів ширина від вул. Центральній по бардюрі 33,8м, від вул. Центральній по довжині на відстані 22,95м. закопані бетонні стовпці з сіткою, а далі на границі від краю житлового будинку знаходиться навіс, від вул. Центральній по довжині 44,0м, ширина в городі -32,40м. Зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_6 згідно фактичних розмірів ширина від вул. Центральній по бардюрі 30,0м, від дороги по довжині на відстані 38,0м, ширина в городі 29,90м. По умовній межі чітких межових знаків не виявлено. Зі слів ОСОБА_6 земельна ділянка частково відокремлена стежкою, яка вкрита травою і належить до їх присадибної ділянки, так як ОСОБА_1 з своєї сторони свою половину розорала. Обміри проводились мірною стрічкою. Згідно доданих до заяви матеріалів є додані плани земельних ділянок, розроблені районним архітектором Жидачівського району 1974р., 1979 р. Дані земельні ділянки не співпадають з розмірами земельних ділянок згідно плану. За неможливості виявлення дійсної межі, її встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Комісія рекомендує: погодити межу між присадибними ділянками за фактичним користуванням існуючої межі, для проведення робіт із землеустрою та оформлення права власності на земельні ділянки (а.с.11, 15).

Довідкою виконавчого комітету Ходорівської міської ради від 05.12.2024 встановлено, що за житловим будинком, який знаходиться а адресою: АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка для обслуговування житлового будинку орієнтовною площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,09 га (а.с.47).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.04.2025, зареєстрованого у реєстрі за №169, спадкоємцем майна ОСОБА_6 , а саме: житлового будинку в АДРЕСА_1 , є його син ОСОБА_2 (а.с.93).

За змістом довідки виконавчого комітету Ходорівської міської ради від 17.04.2025 суміжним користувачем житлового будинку ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_6 і користується земельною ділянкою за даною адресою (а.с.95).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю, на думку позивача, у неї перешкод в користуванні належною їй земельною ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, які чиняться відповідачем.

Норми права, які застосував суд.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Земельного кодексу України (далі ЗК України).

Так, відповідно до приписів частини 1 статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями статті 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності (частина 1, пункт «а» частини 2 статті 92 ЗК України).

Нормою статті 95 ЗК України передбачено, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право:

а) самостійно господарювати на землі;

б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію;

в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі;

г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом;

ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди;

д) користуватися іншими правами, передбаченими законом або договором.

Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог пунктів «а», «г» частини 1 статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані:

забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки;

не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно з положеннями частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 31 травня 2023 року в справі № 515/1315/18 (провадження № 61-13300св21) Верховний Суд дійшов висновку, що виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі в першу чергу підлягала встановленню обставина, чи накладаються (перетинаються) земельна ділянка, що перебувала у користуванні позивачів, та земельна ділянка, передана у власність третій особі ОСОБА_4 . У такій категорії справ суд самостійно без застосування спеціальних знань не може зробити висновок, чи накладаються земельні ділянки сторін у справі, а отже, суд, керуючись положеннями цивільно-процесуального законодавства, для встановлення істинності у справі та з метою виконання завдань правосуддя, міг призначити судову експертизу. Таким чином, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував накладення земельних ділянок, може бути лише висновок земельно-технічної експертизи, після якого суд вирішує наявність чи відсутність порушених речових прав позивачів на земельну ділянку.

Узагальнені обставини, встановлені судом.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_7 та користувачем земельної ділянки, призначеної для обслуговування цього житлового будинку та господарських споруд, яка була виділена її батьку ОСОБА_7 у розмірі 1 500 кв.м.

Відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_8 та користувачем земельної ділянки, призначеної для обслуговування цього житлового будинку орієнтовною площею 0,25 га.

Сторони є сусідами та суміжними землекористувачами.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності підстав для задоволення позову.

Надавши оцінку аргументам сторін, суд зазначає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених процесуальним законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд зауважує, що наявні в матеріалах справи та безпосередньо досліджені судом докази не є достатніми для констатування того, що право позивача на належну їй земельну ділянку порушується і це право порушується саме відповідачем ОСОБА_2 .

Так, суд звертає увагу на те, що хоч батьку позивача і виділено для будівництва індивідуального домоволодіння, власником якого, на даний час, є позивач, земельну ділянку площею 1 500,00 кв.м., ця земельна ділянка не має чітко визначених меж, оскільки позивачем не виготовлялася нова технічна документація після скасування відповідного державного акта на неї і їй не видавався новий відповідний правовстановлюючий документ щодо цієї земельної ділянки. Тобто, на даний час, належна позивачу на праві користування земельна ділянка має лише орієнтовані межі. Також, суд зауважує, що матеріали справи не містять достатніх належних доказів того, що саме відповідач ОСОБА_2 протиправно користується частиною належної позивачу земельної ділянки.

Окрім наведеного, суд зазначає, що з урахуванням категорії справи та змісту спірних правовідносин, без застосування спеціальних знань не можна зробити висновок про наявність обставини перебування у користуванні відповідача належної позивачу частини земельної ділянки, відтак належним доказом у справі, який би підтвердив або спростував цю обставину, може бути лише висновок земельно-технічної експертизи, після якого суд вирішує наявність чи відсутність порушених речових прав позивача на земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі статей 15, 16, 391 Цивільного кодексу України, статей 40, 92, 95, 96 Земельного кодексу України та керуючись статтями 10, 13, 19, 76-78, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у порядку користування земельною ділянкою.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 04 червня 2025 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів