Справа № 346/5338/24
Провадження № 22-ц/4808/737/25
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Репала Олексія Олександровича на рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 березня 2025 року, ухвалене в складі судді Третьякової І.В. в м. Коломиї, повний текст якого складено 21 березня 2025 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ТОВ «Бізнес позика» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором №468533-КС-002 про надання кредиту від 25.06.2023 року в розмірі 69494,60 грн., яка складається з: 16000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту; 51094,60 грн. прострочених платежів за процентами, 2400,00 грн. прострочених платежів за комісією.

Позов мотивовано тим, що 25.06.2023 року ТОВ «Бізнес Позика» було направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №468533-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Останній прийняв (акцепт) оферту на умовах, визначених нею. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-6782 на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 25.06.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір №468533-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 Кредитного договору ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 16000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1,15184513 процентів за кожен день користування Кредитом.

В п. 2. Кредитного договору зазначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом нараховується на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.

Пунктом 3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, надало позичальнику грошові кошти в розмірі 16000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 (котру позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).

Однак, всупереч вимог законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому порядку та строки, у зв`язку з чим станом на 14.09.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 69494,60 грн., яка складається з: 16000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту; 51094,60 грн. прострочених платежів за процентами, 2400,00 грн. прострочених платежів за комісією.

Відтак, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму боргу.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21 березня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за Договором про надання кредиту №468533-КС-002 від 25.06.2023 року в розмірі 69494 грн. 60 коп. а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп., а всього: 71917 грн. 00 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Репало О.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зазначає, що надсилання повідомлення з мобільного телефону не може ідентифікувати особу, яка його надсилає. При обраному позивачем способі укладення договору неможливо чітко встановити, які саме правила були надані для ознайомлення відповідачу, адже смс-підтвердження не вказує, на що саме він погодився, і не доводить хто користувався телефоном в той момент. А враховуючи відсутність належного та допустимого доказу ознайомлення із умовами кредиту та його основними частинами, вважає неправомірним нарахування процентів та комісії за надання коштів.

Щодо опублікованих правил на веб-порталі позивача зазначає, що такі є динамічними і можуть змінюватися для кожного користувача окремо. А позивач не підтвердив, які конкретно умови кредиту запропонував відповідачу.

Вказує, що повернення 16000,00 грн. отриманих коштів визнає. Однак зазначає, що відповідач вважав, що отримує безпроцентну позику.

Вказує, що відсоткова ставка, зазначена в позові, порушує принципи розумності, добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав. Нараховані відсотки не відповідають вимогам законодавства про захист прав споживачів, є непомірним тягарем для відповідача. При цьому на самому веб-порталі позивача було зазначено, що позики надаються під 0,01% на день, і відповідач вважав, що йому потрібно буде повернути 16000,00 грн. отриманих коштів та 3,65% на рік.

Вважає неправомірним висновок суду про те, що відповідачем не висловлювалось заперечень щодо умов та правил надання кредиту під час укладення та підписання вищезазначеного договору, оскільки такі заперечення висловлені у відзиві і в поясненнях на заперечення на відзив.

Просить рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 16000,00 грн., а в задоволені решти вимог позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 69494,60 грн., тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, справа є малозначною в силу прямої вказівки закону.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25.06.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір №468533-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Так, ОСОБА_1 заповнив в інформаційно-телекомунікаційній системі https://my.bizpozyka.com/ анкету клієнта щодо отримання кредиту 25.06.2023 року в сумі 16000,00 грн., надавши свої особисті дані (найменування; адресу реєстрації та проживання; РНОКПП; дата народження; місце народження; дані паспорта; електронна адреса; номер телефону: НОМЕР_1 ; номер банківської карти для перерахунку коштів: № НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 63).

Того ж дня ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-6782, який був направлений на його номер телефону: НОМЕР_1 , Паспорт споживчого кредиту, в якому вказані основні умови кредитування (т. 1, а.с. 29-32).

25.06.2023 року ОСОБА_1 було направлено пропозицію (оферту) укласти Договір №468533-КС-002 про надання кредиту в електронній формі (т. 1, а.с. 42-50) та останній 25.06.2023 року прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №468533-КС-002 про надання кредиту на умовах, визначених офертою, підписавши електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-6782, який був направлений на його номер телефону: НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 51-59).

На підтвердження укладення договору позивачем надано візуальну послідовність дій клієнта, з якої встановлено, що клієнт через веб-сайт Кредитодавця https://my.bizpozyka.com, шляхом введення Логіну Особистого кабінету та паролю Особистого кабінету, ввійшов до Особистого кабінету та з Особистого кабінету через інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подав Заявку на отримання кредиту, де відповідно вказує номер свого поточного (карткового) рахунку (т. 1, а.с. 60-61). Надано світлокопії паспорта та облікової картки платника податків клієнта ОСОБА_1 , фото клієнта з паспортом (т. 1, а.с. 97-101).

Згідно п.п. 2.1 Договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 16000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика».

Відповідно до п.п. 2.3-2.7 Договору строк, на який надається кредит: 24 тижні; стандартна процентна ставка за кредитом в день 2,0% фіксована; знижена процентна ставка в день 1,15184513% фіксована; комісія за надання кредиту: 2400,00 грн.; загальний розмір наданого кредиту: 16000,00 грн.; термін дії договору: 10.12.2023 року.

Згідно Інформаційної довідки №596/09 від 13.09.2024 року, наданої ТОВ «Платежі Онлайн», останнє як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція: видача. Юридична особа торговця: ТОВ «Бізпозика». Дані транзакції: номер 38769-22096-54763, сума 16000,00 грн., дата та час проведення 25.06.2023 14:23:30, платіжна картка НОМЕР_3 , PRIVAT BANK; перерахування коштів ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 згідно кредитного договору №468533-КС-002 від 25.06.2023 року без ПДВ (т. 1, а.с. 64).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 14.09.2024 року залишок заборгованості за кредитом становить 69494,60 грн., з яких: 16000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту; 51094,60 грн. прострочених платежів за процентами за період діє договору з 25.06.2023 року по 10.12.2023 року, 2400,00 грн. прострочених платежів за комісією (т. 1, а.с. 20-27).

Така ж сума заборгованості відповідача вказана в Довідці ТОВ «Бізнес Позика» про стан рахунку ОСОБА_1 станом на 16.09.2024 року (т. 1, а.с. 28).

Згідно наданої інформації на запит суду від 10.10.2024 року АТ КБ «ПриватБанк» 13.11.2024 року за №20.1.0.0.0/7-241107/7749-БТ повідомляє, що на ім`я ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_5 . Надано виписку по вказаному рахунку за період з 25.06.2023 року по 10.12.2023 року, з котрої вбачається, що 25.06.2023 року на вказану карту зараховано переказ коштів в сумі 16000,00 грн. (т. 1, а.с. 137-146).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що матеріалами справи підтверджено факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору у формі електронного документу з електронним підписом одноразовим ідентифікатором, та із запропонованими умовами відповідач ознайомився і погодився з ними. Також матеріали справи містять докази виконання ТОВ «Бізнес Позика» своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів, проте позичальник не довів належними та допустимими доказами повернення цих коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Тому суд вважав за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про надання кредиту №468533-КС-002 від 25.06.2023 року в розмірі 69494 грн. 60 коп. а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп., а всього: 71917 грн. 00 коп.

Апеляційний суд частково погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19 та від 22 листопада 2021 року у справі №234/7719/20.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до змісту статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Доводи представника апелянта про те, що укладення договору позики між сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором у даному випадку не підтверджується, а позивачем не надано інформації з електронного файлу, що визначає послідовність дій учасників електронної комерції щодо укладання електронного договору в ІТС, підписаного одноразовим ідентифікатором договору, то такі не заслуговують на увагу.

В матеріалах справи містяться підписані ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-6782, який був направлений на його номер телефону: НОМЕР_1 , копії Паспорту споживчого кредиту (т. 1, а.с. 29-32), прийняття (акцепт) пропозиції Договору №468533-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (т. 1, а.с. 51-59). Також на підтвердження укладення договору позивачем надано візуальну послідовність дій клієнта через веб-сайт кредитодавця https://my.bizpozyka.com (т. 1, а.с. 60-61).

Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відтак, твердження апелянта про те, що обраний позивачем спосіб укладення договору не доводить укладення такого і не відповідає вимогам права є неспроможними.

Також матеріалами справи спростовуються доводи апелянта про те, що смс-підтвердження при укладенні договору не вказує, на що саме погодився позичальник, і не доводить хто користувався телефоном в той момент. Зокрема, як вбачається з візуальної послідовності дій клієнта, клієнт через веб-сайт Кредитодавця https://my.bizpozyka.com, шляхом введення Логіну Особистого кабінету та паролю Особистого кабінету, ввійшов до Особистого кабінету та з Особистого кабінету через інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подав Заявку на отримання кредиту, де відповідно вказав свої особисті дані (найменування; адресу реєстрації та проживання; РНОКПП; дата народження; місце народження; дані паспорта; електронна адреса; номер телефону: НОМЕР_1 ; номер банківської карти для перерахунку коштів: № НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 60-61, 63). І такі відповідають даним відповідача ОСОБА_1 .

Також ТОВ «Бізнес Позика» надано світлокопії паспорта та облікової картки платника податків клієнта ОСОБА_1 , його фото з паспортом (т. 1, а.с. 97-101).

Крім того, з наданої на запит суду від 10.10.2024 року АТ КБ «ПриватБанк» інформації від 13.11.2024 року за №20.1.0.0.0/7-241107/7749-БТ підтверджено, що в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , і 25.06.2023 року на вказану карту зараховано переказ коштів в сумі 16000,00 грн. (т. 1, а.с. 137-146).

І такий же номер карти вказано позичальником в особистому кабінеті в інформаційно-телекомунікаційній системі https://my.bizpozyka.com/ в анкеті клієнта щодо отримання кредиту, в підписаному ним кредитному договорі і в інформаційній довідці ТОВ «Платежі Онлайн» щодо видачі ОСОБА_1 вказаного кредиту.

Щодо твердження в апеляційній скарзі про те, що на веб-порталі позивача було зазначено, що позики надаються під 0,01% на день, і відповідач вважав, що йому потрібно буде повернути 16000,00 грн. отриманих коштів та 3,65% на рік, з конкретними умовами щодо укладеного договору він не ознайомлювався, то такі не заслуговують на увагу. Позичальнику направлялися як Паспорт споживчого кредиту, в якому вказані основні умови кредитування (т. 1, а.с. 29-32), так і пропозиція (оферту) укласти Договір №468533-КС-002 про надання кредиту в електронній формі (т. 1, а.с. 42-50), і останній 25.06.2023 року прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №468533-КС-002 про надання кредиту на умовах, визначених офертою, підписавши електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-6782, який був направлений на його номер телефону: НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 51-59).

Таким чином висновки суду першої інстанції про підтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору у формі електронного документу з електронним підписом одноразовим ідентифікатором, та погодження останнього із запропонованими умовами видачі кредиту, є законними та обґрунтованими. І апелянтом такі не спростовано.

Що стосується посилання апелянта на неправомірність нарахування відсотків у зазначеному розмірі, то такі також не знайшли свого підтвердження. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, такі нараховано в сумі 51094,60 грн. за період з 25.06.2023 року по 10.12.2023 року, тобто відповідно до умов і в межах строку дії договору.

Відтак, і посилання на практику Верховного Суду щодо можливості зменшення розміру процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України є нерелевантним до цієї справи.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до частини 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Однак проценти за кредитним договором є платою за користування кредитом, а не штрафними санкціями.

Щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію, то аналізуючи умови кредитного договору та Правила надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», колегія суддів приходить до висновку про правомірність дій товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Доказів належного виконання умов договору та повернення кредиту, контррозрахунку заборгованості стороною відповідача надано не було.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно застосував положення чинного законодавства України та ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують та не можуть бути підставами для зміни чи скасування судового рішення, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, і фактично зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та незгоди з рішенням суду.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно копії Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААД №379116 від 26.11.2024 року відповідачу ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності з дитинства (т. 2, а.с. 10).

Згідно вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановлено му Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального прав або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору та визначення загальної суми стягнення підлягає скасуванню з ухваленням у зазначеній частині нового судового рішення про компенсацію ТОВ «Бізнес Позика» судового збору за подання позову за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 березня 2025 року є законним, обґрунтованим і не підлягає скасуванню з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Згідно вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Оскільки зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, то судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Репала Олексія Олександровича задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 березня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору та визначення загальної суми стягнення скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір, сплачений за подання позовної заяви в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

В частині стягнення заборгованості за Договором про надання кредиту №468533-КС-002 від 25.06.2023 року в розмірі 69494 грн. 60 коп. рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 03 червня 2025 року.