Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сидоренко І.О.

за участю секретаря удового засідання Зубкова В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, яку обґрунтовано тим, що з відповідачем позивач проживала однією сім`єю без створення шлюбу у період з липня 2009 року по лютий 2022 року. Під час проживання однією сім`єю в відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Спільне життя з відповідачем не склалося, він ухилявся від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 СК України обов`язку утримувати свою дитину, у зв`язку із чим нею було припинено спільне проживання. Наразі, син ОСОБА_4 проживає разом із позивачем. З моменту припинення спільного проживання і по теперішній час ОСОБА_5 не бачив сина жодного разу, що свідчить про ігнорування відповідачем своїми обов`язками. Вихованням, доглядом за сином, забезпеченням, яке полягає в придбанні одягу, продуктів харчування, придбанні ліків, оплаті лікарів, забезпеченні соціально-побутових умов, забезпеченні відпочинку займається позивач особисто, проте коштів не вистачає.

Також дитина має тяжке захворювання вроджений гіпотиреоз Е.03.1 (стійке зниження функції щитовидної залози, що призводить до значної затримки фізичного, розумового та статевого розвитку дитини і потребує постійної замісної терапії тиреоїдними гормонами), тобто є дитиною-інвалідом, що постійно потребує медичного обстеження, прийому дороговартісних ліків, індивідуального навчання, фізичної реабілітації, лікувального масажу, психолого-педагогічної реабілітації, санаторно-курортного лікування. У зв`язку з хворобою дитина потребує постійного несення додаткових витрат на лікування, обстеження та постійного догляду. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Однак, позивач не в змозі самостійно утримувати їхнього сина та повністю покривати необхідні витрати на лікування та гармонійний розвиток дитини.

Весь час з моменту розірвання шлюбу дитини проживає разом із позивачем. Відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні не має, стан здоров`я останнього дозволяє йому працювати, а тому він має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини.

У зв`язку з чим, просить суд стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_5 на користь дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додаткові витрати на утримання у розмірі 10000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяви про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, не з`явився в судове засідання.

24.04.2025 року до суду від представника відповідача ОСОБА_6 адвоката Бабич Ю.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, обґрунтовуючи тим, що обов`язок із утримання дитини солідарно несуть обоє із батьків, проте, як вбачається із позову позивач, шляхом стягнення із відповідача аліментів в заявленому розмірі хоче увесь фінансовий тягар по утриманню дитини покласти на відповідача, адже позов не містить обґрунтування та аргументованих доводів з приводу заявленого до стягнення розміру аліментів, що суперечить наведеним вище положенням СК України. Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 01 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 3 196,00 гривень. Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на утримання дитини становить 1 598,00 грн., а рекомендований - 3 196,00 грн., а тому саме одна із вказаних сум може заявлятися до стягнення, а не 1/4 доходів, яку заявила позивач без жодного на те обґрунтування. Відтак, позов в заявленому до стягнення розмірі аліментів задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат, зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Із наведеного положення вбачається, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Отже, відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків в рівних частинах, в той же час позивач заявляючи до стягнення додаткові витрати без будь-якого обґрунтування, в повному обсязі, покладає їх на відповідача. Верховний Суд у постанові від 12.03.2020 по справі №520/12681/17 зазначив, що наявність додаткових витрат підлягає доведенню особою, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 12.03.2020 по справі №520/12681/17, також, вказав, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В той же час позивач не довела ні необхідності, ні дійсного розміру, ні факту понесення нею витрат, що унеможливлює задоволення відповідної позовної вимоги. У зв`язку з чим, просить суд відмовити в задоволені позовних вимог.

28.05.2025 року до суду позивач ОСОБА_1 надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що висновки та вимоги відповідача, викладені у відзиву на позовну заяву, мною не визнаються повністю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як було зазначено в позовній заяві дитина має тяжке захворювання вроджений гіпотиреоз Е.03.1 (стійке зниження функції щитовидної залози, що призводить до значної затримки фізичного, розумового та статевого розвитку дитини і потребує постійної замісної терапії тиреоїдними гормонами), та F.90.0 гіперкінетичний розлад що впливає на здатність навчатися, виконувати завдання, викликає поведінкові проблеми через надмірну імпульсивність та дратівливість, тобто є дитиною з інвалідністю, що постійно потребує медичного обстеження, прийому дороговартісних ліків (рецепти), фізичної реабілітації, лікувального масажу, психолого-педагогічної реабілітації, санаторно-курортного лікування. Однак, відповідач протягом трьох років ухиляється від своїх обов`язків щодо дитини. Вихованням, доглядом за сином, забезпеченням, яке полягає в придбанні сезонного одягу, продуктів харчування, придбанні ліків, оплаті лікарів, забезпеченні соціально-побутових умов (орендна плата за житло та комунальні послуги - так як наразі проживаємо з сином не за місцем реєстрації), забезпеченні відпочинку и дозвілля займається вона особисто. Додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У зв`язку з хворобою дитина потребує постійного несення додаткових витрат на лікування, обстеження та постійного догляду що підтверджено у медичних висновках та у висновку ІРЦ №1 м. Харкова після проходження комплексного оцінювання дитини - зазначена необхідність фармакологічної підтримки (рецепти на ліки), консультацій логопеда, психолога та психіатра. У зв`язку з чим, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд доходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 03 листопада 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та його батьком є відповідач ОСОБА_5 , матір`ю є позивач ОСОБА_1 , актовий запис № 3920.

Відповідно до медичного висновку № 61 від 02.10.2018 року, виданого КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» Харківської міської ради, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має захворювання (патологічний стан) вроджений гіпотиреоз Е. 03.1, висновок дійсний до 01.11.2035 року.

Згідно індивідуальній програмі Реабілітації дитини-інваліда № 17 від 17.02.2023 року, виданої КНП «МДКЛ № 19» ХМР, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складено програму реабілітації удруге за діагнозом: вроджений гіпотиреоз Е.03.1. Дата контролю та виконання ІПР 17.02.2025 р.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 19.03.2024 р., у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діагноз: вроджений гіпотиреоз, лікувальні і трудові рекомендації: нагляд педіатра, нагляд ендокринолога, ортопеда, невролога, кардіолога, медична та фізична реабілітація, психологічна консультація.

Згідно рецепту № 29 від 23.01.2024 р., лікар ОСОБА_8 , виписала ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рецепт: Tab. Methylfenidati 5 mg N.180 по 1 таб. 2 рази на день, 1 рік; Tab. Concerta 18 mg N. 180 по 1 таб. 1 раз на день, через 1 тиждень по 2 таб. 1 раз на день, 1 рік.

Згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 11.03.2024 р., ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_10 за послуги психолога/логопеда у розмірі 500,00 грн.

Згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 20.05.2024 р., ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_11 за інформаційно-консультаційні послуги для ОСОБА_3 у розмірі 1890,00 грн.

Згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 12.08.2024 р., ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_12 за тренування ОСОБА_13 (гр. 4-6 р.) у розмірі 2200,00 грн.

З Витягу з реєстру територіальної громади № 2025/005433662 від 28.04.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 16.03.2010 року.

З Витягу з реєстру територіальної громади № 2025/005433716 від 28.04.2025, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 27.07.2021 року.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як зазначено уст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Таким чином, у зв`язку з тим, що дитина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні, а відповідач є батьком вказаної дитини, з останнього належить стягнути аліменти на користь позивача.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 , суд виходить з обставин, що стосуються його майнового стану та положень ст.ст. 182, 183 СК України.

Так, абзацом другим частини другої статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Наведений мінімальний розмір аліментів, є гарантованим та у вказаному розмірі може бути встановлений в будь-якому разі незалежно від наявності у відповідача такого заробітку (доходу), якого буде достатньо для здійснення щомісячного платежу, що становить 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню, а саме: з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Згідно ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, вони необхідні для того щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватися відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Відповідні правові висновки щодо застосування ст. 185 СК України наведені в постановах Верховного Суду від 10 жовтян 2019 року у справі № 638/13860/16-ц; від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/1766/18; від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19; від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17; від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18.

Положення ст. 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесенні у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) та постанові від 14 січня 2019 року у справі № 751/4312/16-ц (провадження № 61-9737св18).

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 749/106/17 (6-1489цс17 від 13 вересня 2017 року) дійшла правового висновку, що згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітня дитина ОСОБА_3 має захворювання, на які потребуються додаткові витрати.

Позивачем на підтвердження понесених нею додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 , надано до суду платіжні інструкції на загальну суму 4590,00 грн., а саме оплата за: послуги психолога/логопеда, індивідуальні консультації, тренування.

Суд звертає увагу, що надані позивачкою докази відповідачем не спростовані.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, з урахуванням стану здоров`я неповнолітньої дитини, документального підтвердження розміру додаткових витрат на утримання дитини та фактичного понесення їх позивачкою, суд дійшов висновку про часткове задоволення в цій частині позовних вимог, а саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути половину таких понесених витрат в сумі 2295,00 грн.

Відповідно до ст. 264 п. 7 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в один місяць.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 1211,20 грн., оскільки позивач, при зверненні до суду з даним позовом звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст.180,182,183 СК України,4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 я, РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 13 лютого 2025 року до досягнення дитиною свого повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягувати з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 я, РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , додаткові витрати на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 2295 (дві тисячі двісті дев`яносто п`ять) грн. 00 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Стягнути ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 я, РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір на користь держави у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 02.06.2025 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко