Дата документу 02.06.2025
Справа № 334/3898/25
Провадження № 2-з/334/27/25
УХВАЛА

про забезпечення позову

02 червня 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ускової Ірини Іллівни про забезпечення позову,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: 1) витребувати квартиру з незаконного володіння відповідачки та зобов`язати її передати йому квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 23.07.2020, видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О. на ім`я відповідачки на вказану квартиру; 3) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розподілу) від 23.07.2020, індексний номер 53264602, прийняте приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О., права власності на квартиру, яка була зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі вказаного свідоцтва; 4) припинити право власності відповідачки на квартиру та визнати право власності за ним (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

30.05.2025 суду надійшла заява представника позивача адвоката Ускової І.І. про забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходів забезпечення позову шляхом: 1) накладення арешту на спірну квартиру до набрання законної сили рішенням суду у даній справі; 2) заборонити відповідачці вчиняти будь-які дії щодо розпорядження спірною квартирою; в тому числі, але не виключно, шляхом її продажу, дарування, обміну, передачі в іпотеку, оренду, суборенду, тощо, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі; 3) заборонити Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради та іншим уповноваженим органам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь- які реєстраційні дії щодо спірної квартири на підставі заяв, поданих відповідачкою або іншими особами за її дорученням, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі; 4) заборонити Південно-Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Одеса) Дніпровському відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі, приватним виконавцям виконавчого округу Запорізької області вчиняти будь-які виконавчі дії, спрямовані на виселення позивача зі спірної квартири в рамках будь-якого виконавчого провадження, ініційованого відповідачкою, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.:

Заяву обґрунтовує тим, що на даний час існує реальна загроза виселення позивача з належної йому до незаконних торгів квартири на підставі виконавчого напису, який визнано судом таким, що не підлягає виконанню. Спірна квартира є предметом позову. Відсутність арешту може надати відповідачці можливість відчужити зазначене майно третім особам, що в подальшому істотно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду про витребування майна з незаконного володіння та визнання за позивачем права власності. Вартість квартири є значною і її втрата завдасть позивачу непоправної шкоди. Відповідачка 17.04.2024 зверталася до поліції з приводу конфліктної ситуації щодо розподілу квартири та намагалася виселити позивача з неї. Також відповідачка повторно спробувала потрапити до квартири 09.05.2025, що свідчить про її наміри щодо фактичного зайняття спірного житла, що може призвести до порушення прав позивача на користування своїм майном та створити конфліктну ситуацію, яка ускладнить розгляд справи. З огляду на її активні дії, спрямовані на фактичне заволодіння майном, існує реальна загроза вчинення нею дій щодо розпорядження майном з метою уникнення виконання майбутнього судового рішення. Заборона на розпорядження майном забезпечить збереження status quo та можливість реального виконання судового рішення у разі задоволення позову. Відповідачкою ініційовано судову справу № 334/4208/24 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення позивача. Існує реальна загроза того, що до вирішення даної справи по суті, на підставі можливого позитивного для відповідачки рішення у цій справі, можуть бути розпочаті виконавчі дії щодо виселення позивача з його єдиного місця проживання.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано частиною четвертою статті 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, статті 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, які згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно частини першої статті 149 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 4 постанови від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанова № 9), згідно з пунктом 1 частини першої статті 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно з пунктом 43 рішення у справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 6 Постанови № 9 зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Так з позовної заяви та доданих до неї письмових доказів вбачається, що між сторонами дійсно існує спір щодо власності на спірну квартиру.

Суд погоджується з обґрунтованим припущенням позивача та його представника про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до створення додаткових труднощів у виконанні судового рішення.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2021 року зробив наступні висновки: «Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном. Верховний Суд зауважує, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним. Верховний Суд звертає увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову».

Суд зауважує, що арешт майна передбачає, у тому числі, обмеження користування спірним майном, у тому числі самим позивачем, що призведе до порушення його права користування квартирою.

З огляду на викладене, вбачається висновок, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову у виді заборони розпоряджання спірною квартирою, співвідноситься з предметом позову, а отже існує конкретний зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому вжитий судом захід забезпечення позову буде спроможній забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову.

При цьому суд наголошує, що дії, спрямовані на вселення до спірної квартири та виселення з неї, реєстрацію прав на спірну квартиру, охоплюються правомочністю розпорядження спірною квартирою.

Зважаючи на те, що забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів і задоволених вимог позивача, які носять тимчасових характер, та з огляду на зазначені вище обставини, суд доходить висновку, що в майбутньому рішення суду може утруднитись чи взагалі бути неможливим, що є підставою для забезпечення позову.

Разом з цим, суд вважає за необхідне вказати, що доводи, наведенні в даній ухвалі про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, жодним чином не свідчать про доведеність позовних вимог, що в цілому підлягає перевірці та оцінці під час розгляду та вирішення справи по суті.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачці вчиняти дії з розпоряджання спірною квартирою.

Керуючись статтями 149, 150, 151, 153, 157, 260 ЦПК України, суд,-

постановив:

заяву задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії з розпорядження квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні заяви в іншій частині відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Реквізити учасників справи:

стягувач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

боржник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя М.В. Фетісов