Провадження № 2/466/1014/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Свірідової В.В.

секретаря Якубів І.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Подоляк Б,Р.

представника відповідача ШРА Полуліх Н.І.

представника відповідача ЛМР Феник Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права користування квартирою та визнання наймачем квартири,-

встановив:

09.12.2024 адвокат Подоляк Б.Р., який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просить визнати за позивачем право користування квартирою АДРЕСА_1 і визнати її наймачем даної квартири замість померлого ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка ОСОБА_1 04.09.1985року зареєстрована і постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

У вказану квартиру позивачка вселилась як дружина основного квартиронаймача ОСОБА_2 а, шлюб з яким було зареєстровано 15.12.1984р. Останній вселився в квартиру в червня 1982року на підставі ордеру БО №001063 від 23.06.1982р., оригінал чи копія якого не збереглися. Інші особи у вказаній квартирі не зареєстровані і не проживають.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, перебуваючи на лікуванні в Республіці Польща. Позивачка і надалі залишилась проживати в цій квартирі, взяла на себе обов`язок щодо утримання даного майна, сплачувала і сплачує комунальні та інші платежі.

З метою переоформлення договору найму на своє ім`я позивачка звернулась до Шевченківської районної адміністрації. Однак листом від 07.11.2024р. їй було відмовлено в переоформленні договору найму квартири, з тих підстав, що не надано всіх необхідних документів, зокрема ордеру чи рішення, на підставі яких зайнята квартира.

Враховуючи, що з часу вселення в дану квартиру зі згоди наймача вона була в ній зареєстрована та проживає на даний час, однак з відсутністю документів, зокрема ордеру чи рішення, на підставі яких зайнята квартира, вона змушена звертатися за захистом своїх порушених прав та законних інтересів до суду.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 27 грудня 2024 року прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду в загальному провадженні (а.с.27).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львовасуду від 26 лютого 2025р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справ до судового розгляду (а.с.42).

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав наведених у позові та просить такі задовольнити.

Представник відповідача Львівської міської ради Феник Л.М не заперечила щодо задоволення позову.

Представник відповідача Шевченківської районної адміністрації Полуліх Н.І. заперечила щодо задоволення позову, оскільки не надано ОСОБА_1 ордеру на квартиру для переоформлення договору найму.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердила факт тривалого проживання позивачки за адресою АДРЕСА_1 .

Заслухавши пояснення позивача, представника позивачки, представників відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст.12,81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Статтею 1 ЖК України передбачено, що відповідно до Конституції України громадяни мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

В силу ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Судом встановлено, що згідно витягу з реєстру територіальної громади №102237 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована одна особа, а саме: ОСОБА_1 з 04 вересня 1985 року (а.с.7). Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 16.08.2023 адресою місця проживання ОСОБА_1 являється: АДРЕСА_2 (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи покійний чоловік позивачки ОСОБА_2 , отримав право на вселення у вищевказану квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , на підставі ордеру БО №001063 від 23.06.1982р. (а.с.9).

Позивачка вселилась у вказану квартиру як дружина (член сім`ї) основного квартиронаймача ОСОБА_2 , шлюб з яким було зареєстровано 15.12.1984р. (а.с.6)

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на лікуванні в Республіці Польща, що підтверджується скороченим витягом з свідоцтва про смерть НОМЕР_1 (а.с.10).

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються на рівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

У квартиру АДРЕСА_1 позивачка покійного ОСОБА_2 вселилась на правах дружини (члена сімї).

Відповідно до ст. 65 ЖК України особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в цьому житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

За особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому житловому приміщенні.

Під час розгляду справи судом на підставі наданих доказів було встановлено, що позивачка була дружиною основного наймача квартири АДРЕСА_1 , з яким вона тривалий час проживала і вела спільне господарство, будь-яких заперечень на вселення позивачки в квартиру не було, оскільки в цю квартиру позивачка вселилась як член сім`ї, і ця квартира є постійним місцем її проживання.

Згідно зі ст.106 ЖК України будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення.

Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї, визначеного в ст.64 ЖК України, члени сім`ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму.

Причиною для зміни договору найму може бути смерть наймача.

Право вимагати зміни договору в цих випадках має будь-хто з членів сім`ї наймача, які залишились проживати у приміщенні.

У разі наявності спору, він може бути вирішений в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 810 ЦК України визначено, що підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом.

Враховуючи, що житло, яке є предметом спору в справі, є об`єктом комунальної власності, до вказаних правовідносин застосовуються положення Житлового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради з заявою, у якій просила укласти з нею договір найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 , однак їй було відмовлено у зв`язку з ненаданням всіх необхідних документів для отримання адміністративної послуги (а.с.17-18).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим також нормативно правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Суд зазначає, що з урахуванням положень ст. 55 Конституції України, ст.15,16ЦК, ст.64,65,71,72ЖК, враховуючи те, що особа, яка на законних підставах вселилися в жиле приміщення як член сім`ї наймача та зареєстрована у ньому, набула рівного права і з наймачем на користування жилим приміщенням, несе тягар його утримання, така особа має право на користування житловим приміщенням.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 20 вересня 2021 року по справі № 200/17337/17.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання , що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.03.1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Також, відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловили таку згоду.

Конституція України статтею 47 гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

В даному випадку судом встановлено, що позивачка у визначений законом спосіб вселився у квартиру АДРЕСА_1 , в якості члена сім`ї основного наймача.

З 04.09.1985 року ОСОБА_1 постійно зареєстрована, проживає за вказаною адресою та несе витрати по утриманню нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про підставіть позовних вимог, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Представник позивача не наполягає стягувати з відповідачів в користь позивача, сплачений ОСОБА_1 судовий збір при звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 4,12,12, 13, 81,89, 141, 259, 263, 264, 265,354 ЦПК України, ст.ст. 61, 64, 65, 106 Житлового кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право користування квартирою АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_1 наймачем квартири АДРЕСА_1 замість померлого ОСОБА_2 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Львівська міська рада, , місцезнаходження: м. Львів, пл.Ринок, 1.

Відповідач: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, , м.Львів вул. Липинського, 11.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення складено та проголошено 22.05.2025р.

Суддя В. В. Свірідова