Справа № 522/7414/21
Провадження № 2/522/2393/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суду м. Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

за участі секретаря судового засідання Слободянюк І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України та Одеської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної казначейської служби про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у якій заявник просив стягнути з Державної казначейської служби України матеріальну шкоду у розмірі 300 000,00 гривень та моральну шкоду у розмірі 1 000 100,00 гривень.

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою суду від 05 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачеві 15-ти денний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Підготовче засідання призначено на 03 червня 2021 року.

У підготовче засідання, призначене на 03 червня 2021 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено підготовчий розгляд справи на 30 червня 2021 року.

10 червня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи копію посвідчення про нагородження нагрудним знаком «Подяка за сумлінну службу в органах прокуратури», копію посвідчення про нагородження нагрудним знаком «Подяка за довготривалу бездоганну службу в органах прокуратури», копія посвідчення про нагородження нагрудним знаком «Почесний працівник прокуратури України».

25 червня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси від Державної казначейської служби України надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У підготовче засідання, призначене на 30 червня 2021 року з`явився позивач. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено підготовчий розгляд справи на 12 серпня 2021 року.

08 липня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява (у новій редакції) ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури та держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, у якій позивач просив стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку матеріальну шкоду у розмірі 300 000,00 гривень та моральну шкоду у розмірі 800 000,00 гривень.

09 серпня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси на електронну адресу суду надійшли пояснення Одеської обласної прокуратури, у якій заявник просив відмовити у задоволенні позову. 11 серпня 2021 року зазначені пояснення надійшли до суду засобами поштового зв`язку.

У підготовче засідання, призначене на 12 серпня 2021 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено підготовчий розгляд справи на 07 вересня 2021 року.

16 серпня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про призначення експертизи, у якій заявник просив призначити у справі судово-психологічну експертизу, проведення якої доручити Волочаю Сергію Павловичу та на вирішення якої поставити наступні питання:

- чи були заподіяні моральні страждання (моральна шкода) ОСОБА_1 внаслідок неправомірних дій Одеської обласної прокуратури під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження від 17.02.2016 року №0000092?

- якщо внаслідок досудового розслідування було заподіяно моральні страждання, то як можна визначити їх грошовий еквівалент?.

У підготовче засідання, призначене на 07 вересня 2021 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог від 08.07.2021 року. Ухвалою суду від 07 вересня 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, що надійшло разом із позовом. Підготовчий розгляд справи відкладено на 12 жовтня 2021 року.

04 жовтня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь Офісу генерального прокурора на виконання ухвали суду від 07.09.2021 року.

04 жовтня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси від Одеської обласної прокуратури надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 07.09.2021 року.

11 жовтня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси від Одеської обласної прокуратури надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 07.09.2021 року.

У підготовче засідання, призначене на 12 жовтня 2021 року з`явився позивач та представник Одеської обласної прокуратури. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено підготовчий розгляд справи на 01 листопада 2021 року.

25 жовтня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь Миколаївської обласної прокуратури на виконання ухвали суду від 07.09.2021 року.

Підготовче засідання, призначене на 01 листопада 2021 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. на лікарняному, що підтверджується довідкою, підготовчий розгляд справи відкладено на 02.12.2021 року.

01 листопада 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про приєднання доказів до матеріалів справи, у якій відповідач просив долучити до матеріалів справи копію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.05.2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13.10.2020 року у справі №522/9956/18.

У підготовче засідання, призначене на 02 грудня 2021 року з`явився позивач та представник Одеської обласної прокуратури. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено підготовчий розгляд справи на 11.01.2022 року.

У підготовче засідання, призначене на 11 січня 2022 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку із неявкою учасників справи, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено підготовчий розгляд справи на 09 лютого 2022 року.

У підготовче засідання, призначене на 09 лютого 2022 року з`явився позивач та представник Одеської обласної прокуратури. У підготовчому засідання позивачем заявлено клопотання про притягнення до кримінальної відповідальності представників ТУ ДБР. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено, відкладено підготовчий розгляд справи на 31 березня 2022 року.

У підготовче засідання, призначене на 31 березня 2022 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку із неявкою учасників справи, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено підготовчий розгляд справи на 19 травня 2022 року.

У підготовче засідання, призначене на 19 травня 2022 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку із неявкою учасників справи, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено підготовчий розгляд справи на 13 липня 2022 року.

26 травня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь від ТУ ДБР у м. Миколаєві на виконання ухвали суду від 07.09.2021 року.

13 липня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи копію витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявність судимості» та копію посвідчення «Ветеран прокуратури України».

У підготовче засідання, призначене на 13 липня 2022 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 13 липня 2022 року клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судово-психологічної експертизи задоволено, призначено по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, судово-психологічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

Чи були заподіяні моральні страждання (моральна шкода) ОСОБА_1 внаслідок неправомірних дій прокуратурою Одеської області (Одеською обласною прокуратурою) під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000092 від 17.02.2016 за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 368 КК України.

Якщо внаслідок досудового розслідування кримінального провадження № 0000092 від 17.02.2016 ОСОБА_1 дійсно були заподіяні моральні страждання (моральна шкода), то як можна визначити їх грошовий еквівалент?

Проведення експертизи доручено ОСОБА_2 . Провадження у справі зупинено на період проведення експертизи.

03 квітня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси повернувся висновок експерта.

Ухвалою суду від 08 квітня 2024 року провадження у справі поновлено. Підготовче засідання призначено на 29 квітня 2024 року.

У підготовче засідання, призначене на 29 квітня 2024 року з`явився позивач. Позивачем заявлено клопотання про відкладення розгляду справи задля ознайомлення з висновком експерта. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання клопотання позивача задоволено, підготовчий розгляд справи відкладено на 11 червня 2024 року.

27 травня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів.

28 травня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог, у якій заявник просив збільшити розмір позовних вимог та викласти позовні вимоги у наступній редакції:

- стягнути з держави України в особі Державної казначейської служби України з рахунку коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду у розмірі 2 500 000,00 гривень та вартість судової психологічної експертизи у розмірі 38 300,00 гривень.

11 червня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від Одеської обласної прокуратури надійшли заперечення на заяву про збільшення розміру позовних вимог.

У підготовче засідання, призначене на 11 червня 2024 року з`явився позивач та представник Одеської обласної прокуратури. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволено клопотання про приєднання доказів від 27.05.2024 року та прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог. Оголошено перерву до 20.06.2024 року.

14 червня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, у якому позивач просить витребувати у орану досудового розслідування Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві (з дислокацією у місті Одесі) матеріали кримінального провадження за №0000092 від 17.02.2017 року.

20 червня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання від позивача про проведення засідання по справі за його відсутності.

Ухвалою суду від 20 червня 2024 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів від 14.06.2024 року. Відкладено підготовчий розгляд справи на 10.07.2024 року.

09 липня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь від ТУ ДБР у м. Миколаєві на виконання ухвали суду від 20.06.2024 року.

У підготовче засідання, призначене на 10 липня 2024 року з`явися позивач та представник Одеської обласної прокуратури.

У підготовчому засіданні позивачем було заявлено клопотання про витребування у орану досудового розслідування Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві (з дислокацією у місті Одесі) відомості про те, чи приймалася органом досудового розслідуванням постанова про закриття кримінального провадження №0000092 від 17.02.2017 року, а у разі прийняття такого рішення, витребувати належним чином засвідчену копію постанови. Ухвалою суду від 10 липня 2024 року зазначено клопотання задоволено, підготовчий розгляд справи відкладено на 14 серпня 2024 року.

13 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 заява про відкладення розгляду справи.

13 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_3 адвоката Бессараба Павла Анатолійовича про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача, у якій заявник просив залучити ОСОБА_3 в якості третьої особи.

У підготовче засідання, призначене на 14 серпня 2024 року учасники справи не з`явилися. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання клопотання ОСОБА_1 задоволено, відкладено підготовчий розгляд справи на 19 серпня 2024 року.

15 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло заперечення ОСОБА_1 на заяву ОСОБА_3 про вступ у справу в якості третьої особи, у якому заявник просив відмовити у задоволенні заяви.

19 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_1 про дослідження доказів, у якому заявник просив дослідити у судовому засіданні документи згідно переліку.

У підготовче засідання, призначене на 19 серпня 2024 року з`явився позивач, представник відповідача та представник ОСОБА_3 адвокат Бессараб Павло Анатолійович.

Ухвалою суду від 19 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про залучення третьої особи. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено підготовчий розгляд справи на 27 серпня 2024 року.

22 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи копію листа Одеської обласної прокуратури від 09.08.2024 року.

27 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшли письмові пояснення Одеської обласної прокуратури, у яких відповідач просив відмовити у задоволення позову.

Підготовче засідання, призначене на 27 серпня 2024 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. на лікарняному та було відкладено на 09 жовтня 2024 року

02 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшло клопотання про приєднання та витребування доказів, у якій заявник просить долучити до матеріалів справи копії ухвал Приморського районного суду м. Одеси згідно переліку та витребувати з архіву Приморського районного суду м. Одеси матеріали справи за №522/768/17-к за 2017 та 2018 роки.

09 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшло клопотання про приєднання доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи копію витягу з ЄРАУ.

03 жовтня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи: копію ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2024 року у справі №522/7032/17, відповідь Одеської обласної прокуратури від 30.09.2024 року, заява про повернення транспортного засобу від 16.09.2024 року, копія поштового відправлення, копія скарги на дії та бездіяльність від 25.09.2024 року, заява від 09.09.2024 року.

У підготовче засідання, призначене на 09.10.2024 року учасники справи не з`явилися. Ухвалою суду від 09 жовтня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів залишено без задоволення, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 29 жовтня 2024 року.

У засідання, призначене на 29 жовтня 2024 року з`явився позивач та представник Одеської обласної прокуратури. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання про залучення ТУ ДБР в якості третьої особи. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволено клопотання позивача про долучення доказів від 03.10.2024 року, від 02.09.2024 року, від 09.09.2024 року та від 22.08.2024 року. Судове засідання відкладено на 20 листопада 2024 року.

Засідання, призначене на 20 листопада 2024 року не відбулося у зв`язку із відсутністю в приміщенні суду електропостачання та було відкладено на 27 листопада 2024 року.

26 листопада 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

У засідання, призначене на 27 листопада 2024 року учасники справи не з`явилися. Ухвалою суду від 27.11.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача. Закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду на 06 лютого 2025 року.

30 січня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_1 про приєднання та дослідження доказів, у якому заявник долучити до матеріалів справи копію супровідного листа від 16.01.2025 року та копію відповіді за підписом керівника Одеської обласної прокуратури.

30 січня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_1 про повернення до стадії підготовчого засідання та витребування доказів, у якому заявник просив повернутися до стадії підготовчого провадження та витребувати з Одеської обласної прокуратури матеріали кримінального провадження.

06 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи без участі.

Судове засідання, призначене на 06 лютого 2025 року не відбулося у зв`язку із оголошенням у місті Одесі та Одеській області сигналу «Повітряна тривога» та було відкладено на 12 лютого 2025 року.

У судове засідання, призначене на 12 лютого 2025 року з`явився позивач та представник Одеської обласної прокуратури. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відмовлено у задоволення клопотання про повернення на стадію підготовчого засідання. Задоволено клопотання про долучення доказів від 30.01.2025 року. Оголошено перерву до 03 квітня 2025 року.

01 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

У судове засідання, призначене на 03 квітня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання клопотання позивача задоволено, відкладено розгляд справи на 12 травня 2025 року.

14 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи копію постанови про закриття кримінального провадження та диск зі скан-копією матеріалів кримінального провадження, витяг з ЄРДР.

У судове засідання, призначене на 12 травня 2025 року з`явився позивач, представник Одеської обласної прокуратури та представник Державної казначейської служби України. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання клопотання від 14 квітня 2025 року задоволено. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено розгляд справи на 14 травня 2025 року.

13 травня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшли письмові судові дебати.

У судову засідання, призначене на 14 травня 2025 року з`явився представник Одеської обласної прокуратури та представник Державної казначейської служби України. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Встановлено, що вступна та резолютивна частина рішення буде проголошена 20 травня 2025 року.

У період з 20 по 21 травня 2025 року головуюча суддя Косіцина В.В. перебувала у відпустці.

У період з 22 по 25 травня 2025 року головуюча суддя Косіцина В.В. перебувала у відрядженні.

У період з 26 по 27 травня 2025 року головуюча суддя Косіцина В.В. перебувала на відпочинку у зв`язку із відрядженням у вихідні дні.

28 травня 2025 року головуюча суддя Косіцина В.В. перебувала у відрядженні.

Після прибуття з відрядження встановлено, що проголошення судового рішення відбудеться 29.05.2025 року.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

06 червня 2016 року старшим свідчим першого СВ СУ прокуратури Одеської області Чернецьким Юрієм Анатолійовичем було повідомлено про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190 КК України (заволодіння чужим майном шляхом обману вчинене у великих розмірах), ч.2 ст.364 КК України (зловживання службовим становищем) та ч.4 ст.358 КК України (використання завідомо підробленого документу), що підтверджується копією повідомлення про підозру (т.1, а.с.12)

Згідно копії постанови про закриття кримінального провадження від 16 вересня 2020 року, 03 серпня 2016 року продовжено строк досудового розслідування до 4-місяців, тобто, до 06.10.2016 року та 06.10.2016 року продовжено строк досудового розслідування до 6 місяців, тобто, до 06.12.2016 року.

17 листопада 2016 року ОСОБА_1 повідомлено про нову підозру за ч.4 ст.368, ч.3 ст.190 та ч.4 ст.358 КК України.

Постановою Одеської обласної прокуратури від 02 грудня 2016 року прийнято рішення про скасування повідомлення про підозру від 06 червня 2016 року та від 17 листопада 2016 року. Зазначена постанова була скасована заступником Генерального прокурора України 28 листопада 2017 року. Зазначене рішення було скасовано Генеральним прокурором України 29 листопада 2018 року.

12 грудня 2016 року Одеська обласна прокуратура повідомила ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190 КК України, ч.4 ст.368 КК України та ч.4 ст.358 КК України.

З ЄДРСР встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 23 березня 2017 року постановою Миколаївської обласної прокуратури закрито кримінальне провадження №0000092, яка в подальшому скасована ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.03.2018 року у справі №490/3325/14.

З ЄДРСР встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 25 квітня 2018 року постановою Миколаївської обласної прокуратури закрито кримінальне провадження №0000092, яка в подальшому скасована ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.10.2018 року №490/3325/14.

Постановою Офісу Генерального прокурора від 16 вересня 2020 року кримінальне провадження №0000092 від 17.02.2016 року стосовно підозрюваного ОСОБА_1 закрито на підставі п.3 ч.2 ст.284 КК України (т.1, а.с.33).

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2020 року скаргу ОСОБА_3 задоволено, скасовано постанову прокурора від 16 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження (т.2, а.с.31).

Постановою ТУ ДБР у м. Миколаєві про закриття кримінального провадження у зв`язку з встановленням відсутності в діях складу кримінального провадження від 24 січня 2024 року закрито кримінальне провадження №0000092 від 17.02.2016 року, яка в подальшому була скасована постановою Одеської обласної прокуратури від 26 липня 2024 року.

16 січня 2025 року Одеською обласною прокуратурою прийнято постанову, на підставі якої кримінальне провадження у справі №0000092 від 17.02.2016 року відносно підозрюваного ОСОБА_1 закрито на підставі п.3 ст.284 КПК України. В іншій частині продовжено розслідування кримінального провадження щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.368, ч.3 ст.190, ч.1 ст.152, ч.4 ст.358, ч. 2 ст.264 та ч.3 ст.358 КК України (т.3, а.с.3).

Постановою ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 13 березня 2025 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР 17.02.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що на базі положень статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод створено самостійне право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Як вже встановлено судом, постановою Одеської обласної прокуратури від 16 січня 2025 року кримінальне провадження у справі №0000092 від 17.02.2016 року відносно підозрюваного ОСОБА_1 закрито на підставі п.3 ст.284 КПК України. В іншій частині продовжено розслідування кримінального провадження щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.368, ч.3 ст.190, ч.1 ст.152, ч.4 ст.358, ч. 2 ст.264 та ч.3 ст.358 КК України. Також, постановою ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 13 березня 2025 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР 17.02.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення.

При перевірці ЄДРСР встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2025 року у справі №947/39833/24 скасовано постанову прокурора відділу Одеської обласної прокуратури Захаревича С.В. від 16.01.2025 про закриття кримінального провадження №0000092 від 17.02.2016 щодо підозрюваного ОСОБА_1 . Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.03.2025 року та ухвалою ВС від 24.03.2025 року відмовлено підозрюваному ОСОБА_1 у відкритті апеляційного та касаційного провадження відповідно.

Матеріали справи також містять витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження №0000092 від 17.02.2016 року, з якого вбачається те, що кримінальне провадження закрито щодо ОСОБА_1 :

- за ч.4 ст.368 КК України 14.02.2025 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України;

- за ч.3 ст.190 КК України 13.02.2025 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України;

- за ч.4 ст.358 КК України 13.03.2025 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України;

- за ч.1 ст.152 КК України 14.02.2025 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України;

- за ч.2 ст.364 КК України 14.02.2025 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України;

- за ч.3 ст.358 КК України 13.03.2025 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України;

- за ч.4 ст.368 КК України 13.02.2025 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Доказів на підтвердження того, що процесуальні рішення, на підставі яких було закриті зазначені кримінальні провадження були скасовані відповідачами надано не було. При перевірці ЄДРСР не встановлено наявності судових рішень, на підставі яких було скасовано процесуальні рішення про закриття кримінального провадження за переліченими вище кримінальними правопорушенням щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Оскільки, кримінальні провадження щодо ОСОБА_1 були закриті на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, в останнього виникає право на відшкодування шкоди, завданої уповноваженими на досудове розслідування органами.

У позовній заяві (з урахуванням всіх змін та уточнень) позивач просить стягнути з держави України грошову суму у розмірі 2 500 000,00 гривень.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у редакції, чинній на час розгляду справи, установлено з 01 січня 2025 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з першого січня 2025 року становить 8 000,00 гривень.

У запереченні, що надійшли до суду 11.06.2024 року Одеська обласна прокуратура посилається на те, що для розрахунку розміру шкоди слід застосовувати частину 2 статті 8 закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» де вказано, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеного в абзаці дев`ятому статті 7 цього Закону, тобто, у розмірі 1 600,00 гривень. Зазначена норма дублюється в законі України «Про державний бюджет України на 2025 рік».

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, «відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18, зроблено висновок про те, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18, «розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження».

У постанові КЦС ВС від 05.03.2025 року у справі №166/789/24 вказано, що доводи касаційної скарги про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із частини другої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1 600 грн, не заслуговують на увагу, оскільки межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, що узгоджується із нормами статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

КЦС ВС виходив з того, що законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.

Конституційний Суд України у своїх Рішеннях: від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 неодноразово наголошував на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Отже, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах, а зміни у вказаний Закон не вносилися.

КЦС ВС погодився з тим, що відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці, не є в розумінні статей 56, 62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статей 1167, 1176 ЦК України «виплатою», а відтак, підстави для застосування положень частини другої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1 600 грн, відсутні.

За таких обставин, для розрахунку мінімального гарантованого мінімуму, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 суд бере за основу мінімальний розмір заробітної плати станом на момент розгляду справи, тобто, грошову суму у розмірі 8 000,00 гривень.

У заяві про збільшення розміру позовних вимог ОСОБА_1 зазначає про те, що він фактично є підозрюваним з 18.02.2016 року. Зазначене не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 було повідомлено про підозру 06 червня 2016 року, що підтверджується наявними у справі доказами.

Провадження щодо окремих кримінальних правопорушень в межах кримінального провадження №0000092 від 17.02.2016 року закривалися поступово та 13.03.2025 року були закриті кримінальні провадження за ч.4 ст.358 КК України та за ч.3 ст.358 КК України.

Суд також враховує те, що постановою Одеської обласної прокуратури від 02 грудня 2016 року прийнято рішення про скасування повідомлення про підозру від 06 червня 2016 року та від 17 листопада 2016 року. Зазначена постанова була скасована заступником Генерального прокурора України 28 листопада 2017 року. Зазначене рішення було скасовано Генеральним прокурором України 29 листопада 2018 року.

Лише 12 грудня 2016 року Одеська обласна прокуратура повідомила ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190 КК України, ч.4 ст.368 КК України та ч.4 ст.358 КК України.

Тобто, у період з 02.12.2016 року по 12.12.2016 року ОСОБА_1 не мав статусу підозрюваного в межах кримінального правопорушення №0000092 від 17.02.2016 року.

Тому, в якості періоду для розрахунку, суд бере проміжок часу з 06 червня 2016 року (дата повідомлення про підозру) по 13 березня 2025 року (дата закриття останніх кримінальних проваджень), з вирахуванням з цього періоду 10-ти днів, протягом якого ОСОБА_1 не мав статусу підозрюваного в межах кримінального правопорушення №0000092 від 17.02.2016 року.

Виходячи з зазначеного, ОСОБА_1 був мав статус підозрюваного в межах кримінального провадження №0000092 від 17.02.2016 року 104 місяці і 28 днів (105 місяців і 8 днів 10 днів).

Розмір мінімального гарантованого відшкодування за 104 місяці становить 832 000,00 гривень (104*8 000).

Розмір мінімального гарантованого відшкодування за 28 днів становить 7 466,66 гривень (8 000/30*28).

Загальний розмір мінімального гарантованого відшкодування у період перебування ОСОБА_1 у статусі підозрюваного склав 839 466,66 гривень.

У заяві про збільшення позовних вимог позивач зазначає про те, що експерт за наслідками проведення експертизи встановив, що розмір моральної шкоди, що була завдана ОСОБА_1 становить 2 500 000,00 гривень.

У запереченні, Одеська обласна прокуратура зазначає, що визначена експертом сума морального відшкодування у розмірі 2 500 000,00 гривень позбавлена засад поміркованості, розумності, виваженості та справедливості та є значно більшою ніж достатньо для розумного задоволення потреб позивача.

Так, судом за клопотання позивача призначено експертизу, висновок за результатами якої надійшов до суду 03.04.2024 року.

У висновку встановлено, що ОСОБА_1 внаслідок неправомірних дій прокуратури Одеської області були заподіяні моральні страждання, грошовий еквівалент яких становить 2 500 000,00 гривень.

У висновку не зазначено дата та номер видачі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, ким видано та строк дії. До висновку експерта не долучено свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, яке б надавало право ОСОБА_2 проводити таку експертизу.

У зв`язку з чим, суд здійснив перевірку в Реєстрі атестованих експертів та встанови, що дані про судового експерта Волочай Сергія Павловича відсутні (не внесені) в державному Реєстрі атестованих судових експертів.

Зазначене свідчить про те, що експертиза проведена не атестованим судовим експертом в цій галузі, а тому, такий висновок на думку суду не може бути допустимим доказом у справі.

В якості збільшення розміру відшкодування, позивач посилається на те, що в межах кримінального провадження не повернуто належний йому транспортний засіб.

На підтвердження зазначених обставин, позивачем надано копію ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2024 року у справі №522/7032/17, за результатами розгляду якої зобов`язано уповноважену особу Одеської обласної прокуратури у кримінальному провадженні №0000092 від 17.02.2017 вчинити дії щодо повернення транспортного засобу марки «HAMMER H3», кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , ключа запалювання, ключа системи закривання автоматичної коробки передач, брелка блокування увімкнення системи запалювання та пульта для включення-виключення сигналізації власнику - ОСОБА_1 . В зазначеній ухвалі Приморським районним судом м. Одеси встановлено, що ххвалами судів першої інстанції неодноразово було накладено арешт на транспортний засіб марки «HAMMER H3», кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та в подальшому неодноразово скасовано судом другої інстанції. Востаннє арешт було скасовано 30.12.2017. До теперішнього часу зазначений транспортний засіб власнику не повернуто. Тому твердження ОСОБА_1 щодо бездіяльності прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, є обґрунтованими.

Згідно відомостей з ЄДРСР зазначена ухвала не була оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Суд також бере до уваги те, що ОСОБА_1 звертався до Приморського районного суду м. Одеси, у якій просив встановити 10-ти денний строк з моменту проголошення ухвали для прийняття прокурором одного з рішень, передбачених ч.1 ст.283 КПК України (т.2, а.с.235).

Ухвалою суду від 07 січня 2025 року у справі №522/7032/17 скаргу ОСОБА_1 в порядку ст.28, п.9-1, ч.1 ст.303 КПК України задоволено, встановлено строк 10 днів з дня проголошення ухвали для прийняття прокурором-процесуальним керівником в рамках кримінального провадження №0000092 від 17.02.2016 за підозрою ОСОБА_1 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.358, ч.4 ст.368 КК України, одного із рішень, передбачених ч.1 ст.283 КПК України. В ухвалі встановлено, що ОСОБА_1 є підозрюваним в рамках кримінального провадження №0000092, досудове розслідування в якому здійснюється з 17.02.2016, тобто майже десять років, постанови про закриття якого неодноразово виносилися та скасовувалися.Окрім того, суд звернув увагу, що строк досудового розслідування кримінального провадження №0000092 від 17.02.2016 на теперішній час фактично закінчився, а стороною обвинувачення не виконано вимоги ст.284 КПК України.

Закріплення у ч.6 ст.28 КПК України права підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені КПК, втілює міжнародно- правовий стандарт, на необхідність якого неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини.

Більш цього, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція ратифікована Законом України N475/97-ВР від 17.07.1997) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Дотримання розумних строків є основоположним завданням оперативного розслідування будь-якого злочину, закріпленим у ст.2 КПК України, що відображає вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до позиції ЄСПЛ, у кримінальних справах «розумний строк», про який йдеться у ч.1 ст.6, може починати відлік не тільки з моменту висунення офіційного обвинувачення. Це може відбутися раніше, ніж справа потрапить до суду (справа «Девеєр проти Бельгії» від 27.02.1980); з дня, коли виписано ордер на арешт; з дати, коли зацікавлену особу було офіційно повідомлено, що проти неї порушено кримінальну справу; з дати, коли було почато досудове слідство (справи «Вемхов проти ФРН» від 25.06.1968, «Ноймастер проти Австрії» від 27.06.1968, «Рингейзен проти Австрії» від 16.07.1971). «Обвинувачення» для цілей ч.1 ст.6 КЗПЛ можна визначити як офіційне повідомлення компетентною владою особи, що є підстави стверджувати про вчинення нею кримінального злочину.

Відповідно до практики ЄСПЛ обчислення строку провадження у кримінальній справі розпочинається з моменту винесення постанови про притягнення особи як обвинуваченого, затримання особи за підозрою у вчиненні злочину чи допиту її як підозрюваного (навіть допиту особи як свідка, якщо з протоколу допиту вбачається, що на момент допиту слідчий вже підозрював допитуваного у причетності до конкретного злочину) залежно від того, яка із зазначених подій сталася раніше, і закінчується винесенням остаточного рішення у кримінальній справі. У п.253 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" зазначено, що "момент, з якого ст. 6 Конвенції починає застосовуватись до "кримінальних" питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу "сутнісній", а не "формальній" концепції "обвинувачення", про яке йдеться у п.1 ст.6 (п.62 рішення ЄСПЛ від 18.01.2007 у справі "Шубінський проти Словенії" Subinski v. Slovenia)".

У справі «Нечай проти України» від 01.07.2021 р. (Заява № 15360/10) предметом розгляду ЄСПЛ була надмірна тривалість кримінального провадження, яке не було завершене виправданням обвинуваченого. Зокрема, у п.57, п.72, п.73, п.79 рішення у цій справі зазначається, що заявник скаржився на те, що провадження щодо нього тривало понад десять років. Отже, було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець заявник скаржився на відсутність у його розпорядженні ефективних засобів юридичного захисту, які б дозволяли йому прискорити провадження щодо нього. Отже, було порушено статтю 13 Конвенції.

Аналогічна правова позиція висловлена ЄСПЛ у справах «Кінаш і Дзюбенко проти України» (заяви № 31090/18 та № 33574/18), Яланський та Галинка проти України (заяви №№ 15131/17 та 36543/17) та інших подібних. У цих справах заявники скаржилися, зокрема, на те, що тривалість кримінальних проваджень у їхніх справах була несумісною із вимогою «розумного строку», та на відсутність ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку з цим. ЄСПЛ постановляє, що ці заяви свідчать про порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції у зв`язку з надмірною тривалістю кримінальних проваджень.

Таким чином, надмірна тривалість кримінального провадження є порушенням прав сторони кримінального провадження (обвинуваченого), що гарантуються Конвенцією.

У заяві про збільшення розміру позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що наявність статусу підозрюваного виразилося в обмеженні його законних прав, втраті друзів та обмеженні кола спілкування з людьми, неможливості знайти роботу для матеріального забезпечення себе та своєї сім`ї, втратив авторитет серед колишніх працівників прокуратури.

З приводу цього, суд зазначає, що жодних доказів, які б підтверджували неможливість знайти роботу, зокрема те, що ОСОБА_1 відмовляли у прийнятті на роботу надано не було.

Також не надано доказів на підтвердження того, що за цей період він не отримував будь-якого доходу, що не давало б йому змогу забезпечити себе та свою сім`ю.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що внаслідок повідомлення про підозру ОСОБА_1 було звільнено з органів прокуратури надано не було.

В той же час, суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 є особою, що раніше проходила службу в органах прокуратури та за період проходження служби була неодноразового нагороджена, зокрема:

- 27.02.2012 року нагрудним знаком «Подяка за сумлінну службу в органах прокуратури» (т.1, а.с.43);

- 17.08.2011 року нагрудним знаком «Подяка за довготривалу бездоганну службу в органах прокуратури» (т.1, а.с.44);

- 25.06.2012 року нагрудним знаком «Почесний працівник прокуратури України» (т.1, а.с.45).

Зазначене на думку суду свідчить про наявність авторитету у ОСОБА_1 серед працівників органів прокуратури, а тому, повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення негативно вплинуло на його авторитет.

У позовній заяві в первісній редакції позивач посилається на те, що в результаті повідомлення про підозру, в подальшому щодо нього було обрано запобіжний захід.

На підтвердження зазначеного надано копію ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 18.08.2016 року у справі №522/10169/16-к, відповідно до якої у задоволенні клопотання підозрюваному ОСОБА_1 та його захиснику адвокату Гаврилюку Ю.С. про залишення без розгляду заяви про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено.

У задоволенні клопотання старшому слідчому першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області юристу 3 класу ОСОБА_4 , погодженого з прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_1 , 1962 року липня місяця третього дня народження, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_1 строком на 60 (шістдесят) днів такі обов`язки, передбачені ст.194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту м. Одеса, де він тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Встановлено, що строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу обчислюється з 18.08.2016 р. і припиняє свою дію 17.10.2016 р.

Зазначену ухвалу було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 31.08.2016 року.

Зазначене свідчить про те, що у зв`язку із ініціюванням щодо ОСОБА_1 кримінального провадження та повідомлення йому про підозру, на нього було покладено додаткові обов`язки, а тому, він був вимушений виконувати дії, що визначені в ухвалі суду про обрання щодо нього запобіжного заходу.

Тому, з урахуванням того, що гарантований розмір мінімального гарантованого відшкодування у період перебування ОСОБА_1 у статусі підозрюваного склав 839 466,66 гривень, беручи до уваги надмірну тривалість досудового розслідування, порушення права ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном, а також наявності у нього авторитету серед працівників органів прокуратури, який міг зменшитися в результаті повідомлення про підозри, а також обрання щодо нього в період перебування під слідством запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, беручи до уваги наявність порушень щодо ОСОБА_1 , характер та глибину його душевних страждань, суд вважає, що грошова сума у розмірі 900 000,00 гривень є тією сумою, яка у повній відшкодує завдану моральну шкоду, буде розумною, виваженою та справедливою.

Щодо належного складу відповідачів, суд зазначає наступне.

Позовна заява мотивована тим, що внаслідок дій посадових осіб Одеської обласної прокуратури було завдано шкоду. Проте, в якості співвідповідачів, позивач зазначає Одеську обласну прокуратуру та Державну казначейську службу України.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, належним відповідачем є держава як учасник цивільних відносин. Разом з тим, держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, а саме органи, діями яких завдано шкоду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) дійшла висновку про те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові не відступила від висновку Верховного Суду України, який викладено у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 761/13921/15-ц (провадження № 6-99цс17), оскільки Верховний Суд України не робив висновку про обов`язкове залучення ДКС України та неможливість задоволення позову у разі незалучення цього органу.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів, ДКС України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКС України чи її територіальний орган.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

ДКС України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Подібні за змістом висновки про те, що у цій категорії справ відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади, а казначейська служба відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету, викладені і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Оскільки, шкоду позивачеві було завдано саме в результаті дій Одеської обласної прокуратури, саме вона має бути належним відповідачем у справі, тоді як Державна казначейська служба України в даному конкретному випадку є органом, який буде виконувати таке рішення, а тому, у задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України слід відмовити.

Щодо порядку відшкодування шкоди, суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

За таких обставин, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з Держаного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку моральної шкоди у розмірі 900 000,00 гривень.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України та Одеської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку моральної шкоди у розмірі 900 000 (дев`ятсот тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30-ти днів з дати складання повного тексту рішення.

Суддя Косіцина В.В.