Справа № 161/1331/25 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/565/25 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Трикош Н. І.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей, Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини та встановлення графіку побачень з дитиною, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом. Просить суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити графік побачень дитини з батьком - раз на місяць (в першу суботу місяця з 15.00 до 19.00 годин), у присутності матері та заборонити спілкуватися з дитиною по телефону до досягнення 6-ти років, повідомляти про побачення, яке має відбутися або не відбутися не менше ніж за добу до нього, через матір відповідача - з підстав, викладених в позовній заяві.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2025 року відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні її позову до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей, Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини та встановлення графіку побачень з дитиною.

Частково не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій оскаржує рішення в частині відмови в позові щодо визначення місця проживання дитини, оскільки відповідач звернувся до Служби у справах дітей із заявою про встановлення графіку побачень з дитиною. Рішення в частині визначення місця проживання дитини вважає постановленим без з`ясування обставин, що мають значення для справи, зазначає, що судом допущено порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимогу про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить рішення залишити без змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала, відповідач ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які є сторонами по справі, являються матір`ю та батьком відповідно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19).

Рішенням суду від 09 вересня 2024 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 15 вересня 2019 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис 1357.

Станом на день звернення до суду малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю - ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення суду від 24 лютого 2025 року стягуються щомісяця з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 7000 ( сім тисяч) гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 січня 2025 року і до досягнення повноліття.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення..

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про призначення місця проживання дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд зазначив, що рішенням суду від 09 вересня 2024 року питання про залишення проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю - ОСОБА_3 не вирішувалось. Однак, в суду не виникає сумнівів щодо проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 саме разом із матір`ю - ОСОБА_3 . Сторонами зазначена обставина визнана в повному обсязі, а відповідач підтвердив повну відсутність будь-яких заперечень з даного приводу, внаслідок чого спір між сторонами з приводу місця проживання дитини - взагалі відсутній.

Суд також покликався на те, що між сторонами у цій справі фактично існує спір саме щодо способу участі батька у вихованні дитини, способи та їх час спілкування, однак, не щодо місця проживання дитини. Однак, суперечливості між сторонами з приводу участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною не є підставою для задоволення пред`явленого ОСОБА_3 позову, оскільки такі суперечливості неможливо усунути шляхом визначення місця проживання дитини.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява N 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З матеріалів справи убачається, що 10 березня 2025 року Службою у справах дітей Луцької міської ради було подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю висновку органу опіки та піклування щодо вирішення спору, висновок буде підготовлений після розгляду питання на комісії з питань захисту прав дитини.

Суд відхилив дане клопотання та розглянув справу по суті з ухваленням рішення про відмову в позові.

Разом з тим, висновок суду щодо відсутності спору у частині визначення місця проживання дитини є передчасним і таким, що зроблений без урахування інтересів дитини.

Так, з пояснень сторін, матеріалів справи убачається, що дійсно малолітній син сторін у справі на даний час проживає з матір`ю ОСОБА_3 , при цьому дитина не зареєстрована за місцем проживання жодного з батьків, відповідач заперечує проти реєстрації дитини з матір`ю. Між колишнім подружжям виникають конфлікти, у зв`язку з чим відповідачу через його поведінку було винесено заборонний припис (а.с.15). Спори виникають у зв`язку з неконтрольованими самовільними діями відповідача щодо дитини. Відповідач, стверджуючи, що не заперечує проти проживання дитини з позивачкою, насправді не дає згоди на реєстрацію місця проживання дитини з матір,ю.

Із долученого судом апеляційної інстанції висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради про визначення ОСОБА_2 способу участі у вихованні дитини від 04 квітня 2025 року убачається, що органом опіки та піклування зафіксовано місце проживання дитини з матір`ю та заперечень щодо цього у служби не виникало.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Враховуючи зазначені норми матеріального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та дійшов неправильного висновку про відмову у визначенні місця проживання дитини .

Апеляційним судом встановлено, що на даний момент дитина по місцю проживання не зареєстрована, відносини між батьками дитини носять конфліктний характер, спори виникають саме з приводу виховання дитини, тому у контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, колегія суддів вважає, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам,

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування дитини з обома батьками, суд апеляційної інстанції вважає, що визначення місця проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з матір`ю ОСОБА_3 буде відповідати якнайкращим інтересам дитини та сприятиме повноцінному вихованню та розвитку, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Також згідно із частиною 1 статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вищевказаного, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1816,80 гривні сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2025 року в частині визначення місця проживання дитини скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей, Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) гривень 80 копійок сплачених судових витрат за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 травня 2025 року.

Головуючий

Судді :