Справа № 466/1211/24
Провадження № 2/466/2423/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої - судді Білінської Г.Б.

при секретарі Ханас С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27.05.2024 року у справі № 466/1211/24 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було задоволено та стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості в розмірі 146 779,00 грн.

17.01.2025 року на адресу суду надійшла заява від відповідача про перегляд заочного рішення від 27.05.2024 року у справі № 466/1211/24.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10.02.2025 року заяву представника відповідача - адвоката Брони М.В. про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27.05.2024 року у справі № 466/1211/24 було задоволено, скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27.05.2024 року у справі № 466/1211/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 146 779,00 грн. та призначено справу до розгляду в спрощеному порядку.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак від його представника - адвоката Брони М.В. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Крім цього, у клопотанні адвокат зазначила, що заперечує позовні вимоги ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

22 березня 2023р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 5354603.

Договір позики підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер моб. телефону Відповідача, про що свідчить п. 9 Договору позики, реквізити та підпис сторін

Згідно з п.п. 2.1. Договору позики, за цим Договором Позикодавець передає Позичальнику у власність грошові кошти (позику), а Позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити Позикодавцю проценти від Суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору.

Відповідно до п.п. 2.5. Договору позики, позика надається Позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої Позичальником для цієї цілі в Особистому кабінеті на веб-Сайті Товариства протягом 3(трьох робочих) днів з дати підписання Договору.

Згідно п. 2.3.3 сума позики становила 5 500,00 грн.

Пунктами 2.3.4-2.3.6 було визначено, що строк позики становить 80 днів, а саме з 22.03.2023 року по 10.06.2023 року.

Процентна ставка фіксована та становить 3,00000% в день.

У додатку № 1 до договору позики № 5354603 від 22.03.2023 року наявний розрахунок, згідно якого орієнтовна загальна вартість кредиту становить 8 404,01 грн., з яких 5 500,00 грн. основна сума боргу і 2 904,01 грн. відсотки за користування позикою.

10.08.2023 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу № 10-08/2023 (далі Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МАНІФОЮ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (цiна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третiх осiб -Боржникiв, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та iншi платежi, право на одержання яких належить Клiєнту.

Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 10.08.2023 року до Договору факторингу № 10-08/2023 від 10.08.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 17380 грн., з яких:

- 5500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 11880 грн. сума заборгованості за процентами за користування позикою.

На підтвердження факту наявності заборгованості ОСОБА_1 за договором позики № 5354603 від 22.03.2023 року представником позивача було долучено до матеріалів справи копію договору позики № 5354603 від 22.03.2023 року, Додаток № 1 до Договору позики № 5354603 від 22.03.2023 року, у якому викладено розрахунок за Договором позики, графік обов`язкових платежів за Договором позики, паспорт позики, копію договору факторингу № 10-08/2023 від 10.08.2023 року, копію Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу № 10-08/2023 від 10.08.2023 року, витяг з Реєстру Боржників та розрахунок заборгованості за договором позики № 5354603 від 22.03.2023 року за період з 10.08.2023 року по 31.12.2023 року.

Разом з тим, вказані документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі договору позики від 22.03.2023 року та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначено ним у позовній заяві.

Суд звертає увагу на ту обставину, що зазначений позивачем розрахунок заборгованості не можна розглядати в якості належного доказу, оскільки у ньому сума заборгованості за договором позики № 5354603 від 22.03.2023 року визначена вже після укладення договору відступлення права вимоги від 10.08.2023 року.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в правовому висновку постанови від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

Проте позивачем надано лише відомості щодо загального розміру позики та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би відомості про суму коштів, яку відповідач отримав в межах наданої позики, суми погашеного позичальником тіла кредиту, відсотків та комісії по кожному платіжному періоду (щомісячно).

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а відтак інформація, зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.

Крім цього, відповідні висновки викладено у постановах Київського апеляційного суду від 03.10.2024 року у справі № 363/1257/24, від 30.12.2024 року у справі № 378/932/23.

У розрахунку заборгованості станом на 10.08.2023 року зазначено, що загальний розмір заборгованості за договором позики № 5354603 від 22.03.2023 року складає 17 380,00 грн. (заборгованість за наданою позикою та відсотки за користування позикою) і вказана сума заявлена позивачем до стягнення. Проте будь-яких доказів видачі кредитних коштів, встановлення, підвищення (збільшення) кредитного ліміту, що призвело до збільшення суми загальної суми заборгованості в порівнянні з сумою, яка зазначена у паспорті кредиту (8 404,01 грн.), наявному у матеріалах справи, до матеріалів справи позивачем надано не було. Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що заборгованість відповідача за договором позики від 22 березня 2023 року становить 17 380,00 грн. (відповідно до розрахунку заборгованості), матеріали справи не містять.

Обгрунтовуючи право вимоги за спірним кредитним договором позивач вказав на ту обставину, що 10.08.2023 року між ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) та ТзОВ «Маніфою» (Клієнт) було укладено договір факторингу № 10-08/2023.

Згідно п. 1.1 зазначеного Договору, за цим Договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору.

Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.

Відповідно до ст. ст. 1080, 1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.

Згідно ст. 514, ч.1 ст. 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підтвердження факту набуття грошової вимоги до ОСОБА_1 згідно договору позики № 5354603 від 22.03.2023 року позивачем до позовної заяви долучено копію витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 10-08/2023 від 10.08.2023 року.

Однак, на переконання суду, такий витяг не може бути належним та допустимим доказом в розумінні норм цивільного процесуального законодавства, оскільки належним документом, що підтверджує перехід права вимоги до нового кредитора є Додаток № 1 до Договору факторингу № 10-08/2023 від 10.08.2023 року, який повинен був бути підписаний обома сторонами договору, тобто як представником ТзОВ «Маніфою», так і представником ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Всупереч зазначеному, витяг з реєстру, засвідчений в односторонньому порядку лише представником ТОВ «ФК «ЄАПБ», не може замінити Додатку 1 до Договору від 10.08.2023 року та не може підтверджувати дійсність переходу права вимоги щодо ймовірної заборгованості відповідача перед первісним кредитором до позивача.

11 березня 2023р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 18557-03/2023.

Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб.телефону Відповідача, про що свідчить п. 7 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності (далі кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно п. 1.1 Договору сума кредиту становила 12 000,00 грн.

У пункті 1.2 сторони визначили, що строк кредиту становить 25 днів та надається з 11.03.2023 року до 04.04.2023 року.

Пунктами 1.3 та 1.4 було визначено, що за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 328,5% річних від суми розрахунку 0,90% на добу, а також що кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити банківської картки, вказаної Клієнтом.

У додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 18557-03/2023 від 11.03.2023 року сторони погодили графік платежів, згідно з яким загальна вартість кредиту становила 14 700,00 грн. (12 000,00 грн. основна сума боргу та 2 700,00 грн. відсотки за користування кредитом).

Також відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту від 11.03.2023 року, долучений позивачем до позовної заяви.

04.04.2023 року ОСОБА_1 подав заявку від 04.04.2023 року про відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту № 18557-03/2023 від 11.03.2023 року, внаслідок чого між сторонами було укладено додаткову угоду від 04.04.2023 року до договору про надання фінансового кредиту № 18557-03/2023 від 11.03.2023 року, згідно п. 1 якої сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за Договором на 10 днів, тобто до 13.04.2023 року. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості Клієнта становить 14 700,00 грн.

В той же час, позивач у позовній заяві зазначив, що набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 46800 грн., з яких:

- 12000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 34800 грн. сума заборгованості за відсотками;

На підтвердження суми заборгованості відповідача перед позивачем, останнім долучено розрахунок заборгованості за договором № 18557-03/2023 від 11.03.2023 року за період з 27.10.2023 року по 31.12.2023 року, з якого вбачається, що станом на 27.10.2023 року заборгованість ОСОБА_1 становила 46 800,00 грн. (12 000,00 грн. заборгованість за основною сумою договору та 34 800,00 грн. заборгованість за відсотками), однак на переконання суду такий розрахунок не може бути належним доказом наявності заборгованості відповідача у зазначеному позивачем розмірі у зв`язку з нормами законодавства, наведеними вище, а саме зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а відтак інформація, зазначена у ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Крім цього, заборгованість позивача у розрахунку визначена вже після укладення договору відступлення права вимоги від 27.10.2023 року.

У розрахунку заборгованості позивачем надано лише відомості щодо загального розміру позики та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би відомості про суму коштів, яку відповідач отримав в межах наданої позики, суми погашеного позичальником тіла кредиту, відсотків та комісії по кожному платіжному періоду (щомісячно).

Також позивачем не надано жодного правового обгрунтування та пояснення тій обставині, внаслідок чого загальна сума заборгованості ОСОБА_1 , визначена у паспорті кредиту в розмірі 14 700,00 грн., збільшилась до 46 800,00 грн.

Позивач зазначає, що 30.07.2023 року між ТзОВ «ФК «Інвеструм» та ТзОВ «Стар Файненс Груп» було укладено договір про відступлення права вимоги, зокрема і за договором про надання фінансового кредиту № 18557-03/2023 від 11.03.2023 року, укладеним зі ОСОБА_1 , однак на підтвердження зазначеної обставини позивачем до матеріалів справи не долучено жодного належного і допустимого доказу, а саме копії договору про відступлення права вимоги за спірним договором, а також Реєстру боржників, з яких можна було б встановити факт переходу права вимоги від ТзОВ «ФК «Інвеструм» до ТзОВ «Стар Файненс Груп» за спірним договором.

Обгрунтовуючи право вимоги до відповідача за договором № 18557-03/2023 від 11.03.2023 року, позивач вказав, що таке право вимоги до нього перейшло на підставі договору факторингу № 27102023, укладеного між ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) та ТзОВ «Стар Файненс Груп» (Клієнт), однак на підтвердження даної обставини ним подано витяг з Реєстру Боржників, не підписаний сторонами договору факторингу, а сформований безпосередньо представником позивача, що не може підміняти собою єдиний належним і допустимий доказ на підтвердження відповідної обставини - Реєстр Боржників, підписаний представниками сторін договору.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Відповідні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.

З огляду на наведені норми права та судову практику суд позбавлений можливості достовірно встановити факт переходу права вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 18557-03/2023 від 11.03.2023 року від ТзОВ «ФК «Інвеструм» до ТзОВ «Стар Файненс Груп», оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували заміну первісного кредитора у даному зобов`язанні.

16.03.2023 року між ТзОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 25204-03/2023.

Згідно п. 1.1 Договору сума кредиту становила 12 000,00 грн.

У пункті 1.2 сторони визначили, що строк кредиту становить 25 днів та надається з 16.03.2023 року до 09.04.2023 року.

Пунктами 1.3 та 1.4 було визначено, що за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 365% річних від суми розрахунку 1,00% на добу, а також що кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити банківської картки, вказаної Клієнтом.

У додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 25204-03/2023 від 16.03.2023 року сторони погодили графік платежів, згідно з яким загальна вартість кредиту становила 15 000,00 грн. (12 000,00 грн. основна сума боргу та 3 000,00 грн. відсотки за користування кредитом).

Позивач зазначає, що 30.07.2023 року між ТзОВ «ФК «Інвеструм» та ТзОВ «Стар Файненс Груп» було укладено договір про відступлення права вимоги, зокрема і за договором про надання фінансового кредиту № 25204-03/2023 від 16.03.2023, укладеним зі ОСОБА_1 , однак на підтвердження зазначеної обставини позивачем до матеріалів справи також не долучено жодного належного і допустимого доказу, а саме копії договору про відступлення права вимоги за спірним договором, а також Реєстру боржників, з яких можна було б встановити факт переходу права вимоги за спірним кредитним договором від ТзОВ «ФК «Інвеструм» до ТзОВ «Стар Файненс Груп».

На обгрунтування розміру заборгованості відповідача за спірним кредитним договором Позивачем долучено розрахунок заборгованості за договором № 25204-03/2023 від 16.03.2023 року за період з 27.10.2023 року по 31.12.2023 року, з якого вбачається, що станом на 27.10.2023 року заборгованість ОСОБА_1 становила 46 599,00 грн. (12 000,00 грн. заборгованість за основною сумою договору та 34 599,00 грн. заборгованість за відсотками), однак суд зауважує, що такий розрахунок не може бути належним доказом наявності заборгованості відповідача у зазначеному позивачем розмірі у зв`язку з нормами законодавства, наведеними вище, а саме зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а відтак інформація, зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Крім цього, заборгованість позивача у розрахунку визначена вже після укладення договору відступлення права вимоги від 27.10.2023 року.

У розрахунку заборгованості позивачем надано лише відомості щодо загального розміру позики та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би відомості про суму коштів, яку відповідач отримав в межах наданої позики, суми погашеного позичальником тіла кредиту, відсотків та комісії по кожному платіжному періоду (щомісячно).

Також позивачем не надано жодного правового обгрунтування та пояснення тій обставині, внаслідок чого загальна сума заборгованості ОСОБА_1 , визначена у паспорті кредиту в розмірі 15 000,00 грн., збільшилась до 46 599,00 грн.

Позивач зазначає, що право вимоги за договором № 25204-03/2023 від 16.03.2023 року до нього перейшло на підставі договору факторингу № 27102023, укладеного між ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) та ТзОВ «Стар Файненс Груп» (Клієнт), однак на підтвердження даної обставини ним подано витяг з Реєстру Боржників, не підписаний сторонами договору факторингу, а сформований безпосередньо представником позивача, що не може підміняти собою єдиний належним і допустимий доказ на підтвердження відповідної обставини - Реєстр Боржників, підписаний представниками сторін договору.

Крім цього, як вже зазначалось вище, суд позбавлений можливості достовірно встановити факт переходу права вимоги до ОСОБА_1 за договором № 25204-03/2023 від 16.03.2023 року від ТзОВ «ФК «Інвеструм» до ТзОВ «Стар Файненс Груп», оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували заміну первісного кредитора у даному зобов`язанні.

24.03.2023 року між ТзОВ «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 78247749.

Згідно пунктів 2.1-2.4 Договору сума позики становила 9 000,00 грн., строк позики становив 30 днів з 24.03.2023 року по 23.04.2023 року, а відсоткова ставка складала 2,5% в день.

У додатку № 1 до Договору позики № 78247749 сторони погодили таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки, згідно якої загальна вартість кредиту становила 11 025,00 грн. (9 000,00 грн. основна сума позики та 2 025,00 грн. відсотки за користування позикою).

На підтвердження заборгованості відповідача позивачем долучено розрахунок заборгованості відповідача за договором позики № 78247749 від 24.03.2023 року, у якому зазначено, що станом на 21.09.2021 року заборгованість відповідача перед ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» становила 36 000,00 грн. та складалась з 9 000,00 грн. заборгованості за основним боргом та 27 000,00 грн. заборгованості за відсотками.

В той же час варто зазначити, що договір позики між відповідачем та ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» було укладено 24.03.2023 року.

Крім того, зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а відтак інформація, зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

У розрахунку заборгованості позивачем надано лише відомості щодо загального розміру позики та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би відомості про суму коштів, яку відповідач отримав в межах наданої позики, суми погашеного позичальником тіла кредиту, відсотків та комісії по кожному платіжному періоду (щомісячно).

Позивачем не надано жодного правового обгрунтування та пояснення тій обставині, внаслідок чого загальна сума заборгованості ОСОБА_1 , визначена у таблиці обчислення загальної вартості кредиту в розмірі 11 025,00 грн., збільшилась до 36 000,00 грн.

14.03.2021 року між ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) та ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (Клієнт) було укладено договір факторингу № 14/06/21, а також Додаткову угоду № 2 від 28.07.2021 року до Договору факторингу № 14/06/21 та Додаткову угоду № 11 від 21.09.2023 року до Договору факторингу № 14/06/21. На підтвердження факту переходу права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 7827749 від 24.03.2023 року позивачем також подано витяг з Реєстру Боржників, не підписаний сторонами договору факторингу, а сформований безпосередньо представником позивача, що не може підміняти собою єдиний належним і допустимий доказ на підтвердження відповідної обставини - Реєстр Боржників, підписаний представниками сторін договору.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 у загальному розмірі 146 779,00 грн. не підтверджені належними доказами, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274, 280, 282-284, 289 ЦПК України, ст. ст. 625, 629, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», (, місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30 до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості в загальному розмірі 146 779,00 грн. - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя Г. Б. Білінська