Справа № 686/6034/25
Провадження № 2/686/3430/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15.05.2025 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

14.03.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль марки Subaru Forester 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 ; поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділивши в особисту приватну власність ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП: НОМЕР_3 , автомобіль марки Subaru Forester 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Subaru Forester 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , в розмірі 155 255 (сто п`ятдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2022 року у справі №686/30195/21 шлюб, укладений 27.07.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Під час перебування у шлюбі, подружжя придбало за спільні кошти рухоме майно, а саме транспортний засіб автомобіль Subaru Forester 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , правовстановлюючі документи на який оформлені на ім`я відповідача. Даний автомобіль перебуває у власності ОСОБА_2 , що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, наданого ГСЦ МВС №31/612аз-5140-2025 від 03.03.2025.

27 лютого 2025 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що відповідач бажає продати транспортний засіб автомобіль Subaru Forester 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 .

Однак, зазначений вище автомобіль придбано у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя, та між сторонами існує спір щодо поділу спільного майна подружжя.

У зв`язку з викладеним, позивачка вважає, що вона має право на відповідну грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля, який може бути відчужений не в інтересах сім`ї, а тому звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.03.2025 року у зазначеній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.04.2025 року підготовче провадження по даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивачка не з`явилась, її представник надіслала до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, вимоги позову підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі.

За таких обставин, оскільки проти цього не заперечував представник позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 липня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міськрайонного управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №1212.

Згідно із копією рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2022 року у справі №686/30195/21 шлюб укладений між сторонами було розірвано.

За час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі ними було придбано спільне майно: автомобіль Subaru Forester 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , правовстановлюючі документи на який оформлені на ім`я відповідача.

Зазначений автомобіль перебуває у власності та користуванні ОСОБА_2 , що підтверджується даними листа ГСЦ МВС №31/612аз-5140-2025 від 03.03.2025.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтями 60 СК України та статтею 369 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до ст. 368 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України.

При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 01.02.2017 року у справі 541/642/13-ц зазначила, що кожен з подружжя має право на поділ майна, яке є об`єктом спільної власності, шляхом виділення його в натурі в особисте майно та припинення спільної власності взагалі. Відповідно до ст. 71 СК України у випадку неподільності об`єкту спільного майна, він присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Тобто, при наявності такої кількості об`єктів спільного неподільного майна, суд повинен справедливо присудити частину об`єктів майна одному з подружжя, частину - іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між подружжям.

Зі змісту відомостей на веб-сайті https://auto.ria.com/uk/auto_subaru_forester_ 37891426.html міститься оголошення про продаж транспортного засобу Subaru Forester 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що свідчить про намір відповідача відчужити зазначений автомобіль.

Водночас, відповідачем не надано суду жодних доказів щодо придбання автомобіля Subaru Forester 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 за його особисті кошти, а відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

При розгляді даної справи, суд приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1. Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Таким чином, вищевикладені обставини дають підстави для висновку про те, що зазначений автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та з метою захисту прав позивача, оскільки сторони не можуть досягти самостійної згоди щодо поділу майна, необхідно здійснити поділ спільного майна подружжя.

Щодо визначення розміру грошової компенсації, яка підлягає сплаті в розмірі частки ринкової вартості автомобіля, суд бере до уваги як належний доказ долучений позивачкою до матеріалів справи Звіт №12/03-25а про незалежну оцінку транспортного засобу, згідно висновку якого ринкова вартість вказаного вище автомобіля становить 310 510,00 грн.

Отже, з відповідача на користь позивачки в рахунок грошової компенсації вартості 1/2 частки спірного автомобіля підлягає сплаті 155 255,00 грн.

Таким чином, вищевикладені обставини дають підстави для висновку про те, що зазначений автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та з метою захисту прав позивачки, необхідно здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином: припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на автомобіль марки Subaru Forester 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 ; виділити в особисту приватну власність ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП: НОМЕР_3 , автомобіль марки Subaru Forester 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 ; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля Subaru Forester 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що складає 155 255,00 грн. (сто п`ятдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень).

Крім того, позивачкою понесені судові витрати, які складаються з оплати судового збору у в сумі 2453,24 грн. за оплату позовних вимог та 484,48 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Усі витрати підтверджені квитанціями, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України вказані судові витрати у загальному розмірі 2937,72 грн. слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на автомобіль марки Subaru Forester 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 .

Поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділивши в особисту приватну власність ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , автомобіль марки Subaru Forester 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Subaru Forester 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , в розмірі 155 255,00 грн. (сто п`ятдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень) та судові витрати у розмірі 2937,72 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 19.05.2025 року.

Суддя Сергій Стефанишин