Справа № 594/227/25
Провадження №2/594/252/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року

Борщівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Чир П.В

за участі секретаря Козій Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Борщеві, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 103286,62 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 2422.40 грн, посилаючись на те, що між АТ ПУМБ та відповідачем укладено кредитні договори: 03.11.2020 - кредитний договір №301, за яким позичальнику видано кредит у сумі 19739 грн; 13.09.2021 - кредитний договір №902, за яким позичальнику видано кредит у сумі 51600 грн, однак, відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 103286,62 грн, яку просить стягнути з відповідача.

Ухвалою судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 26.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляд у підготовчому судовому засіданні.

Представник відповідача, адвокат Когут О.В., подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог позивача. Зазначив, що відповідно до заяви № 301 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 3 листопада 2020 року строк дії кредиту становить 12 місяців, тобто до 3 листопада 2021 року і відкрито відповідачу рахунок для зарахування кредитних коштів за № НОМЕР_1 . Проте доказів, а саме платіжного доручення про перерахування коштів саме на вказаний вище рахунок не надано. Відповідно до заяви № 902 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 13 вересня 2021 року відповідачу відкрито рахунок для зарахування кредитних коштів за № НОМЕР_2 . В той же час позивач як на доказ отримання відповідачем коштів у сумі 51 600 грн, надав копію платіжної інструкції від 13.09.2021 року, відповідно до якої вказана сума коштів була перерахована на ім`я ОСОБА_2 , на зовсім інший рахунок, який не має відношення до того рахунку, що вказаний у Заяві, а саме на рахунок НОМЕР_3 . Таким чином вказана сума коштів не має відношення до кредитного договору за № 902 від 13 вересня 2021 року. У даному випадку позивач просить стягнути за кредитним договором № 301 від 3 листопада 2020 року 10 080.31 грн - заборгованість за процентами. Однак строк дії вказаного договору до 3.11.2021 року, а відповідно до розрахунку заборгованості - заборгованість за процентами нарахована по 30.11.2022 року. Отже, нарахування позивачем відсотків за межами дії укладеного ним кредитного договору суперечить вимогам закону. Аналогічна правова позиції була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Також згідно позовної заяви вбачається, що відповідно до умов кредитного договору № 301 від 03.11.2020 року сторони погодили, що позичальник зобов`язується сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Проте, як вбачається із вказаного вище кредитного договору жодної угоди про сплату вказаної комісії не має і позивач не заявляє вимог про стягнення такої із відповідача, а лише просить стягнути заборгованість за кредитом та заборгованість за процентами. В той же час позивач просить стягнути з відповідача за кредитним договором № 902 від 13 вересня 2021 року 30 856.80 грн заборгованість за комісією. Вважає дані вимоги безпідставними, оскільки у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Така ж позиція міститься у постанові Великої Падати Верховного суду у справі за № 496/3134/19 від 13.07.2022 року. У вказаному кредитному договорі не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту. При цьому сума кредиту становить 51 600 грн, а комісія за обслуговування кредиту становить 37 028.16 грн, що є непомірно великою. Посилання позивача на постанову Миколаївського апеляційного суду є некоректним.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 16.04.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить розглядати справу без його участі, не заперечує щодо заочного вирішення справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився.

Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Між АТ «ПУМБ» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитні договори: 03 листопада 2020 року кредитний договір №301, 13.09.2021 - кредитний договір №902.

03 листопада 2020 року було укладено кредитний договір №301 шляхом підписання заяви №301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно з умовами якого та паспорта споживчого кредиту відповідачу встановлено кредитний ліміт на його поточний рахунок у гривнях в розмірі 19739 грн. Строк дії кредитного ліміту 12 місяців. Зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. Розмір процентної ставки 47,88% річних.

З виписки з особового рахунку відповідача за період з 03.11.2020по 11.12.2024 вбачається рух коштів по рахунку за договором №301 від 03.11.2020.

13.09.2021 між сторонами було укладено кредитний договір №902 шляхом підписання заяви №902 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно з умовами якого та паспорта споживчого кредиту відповідач отримав споживчий кредит в сумі 51600 грн, строком на 24 місяців з процентною ставкою 0,01% річних. Пунктом 5 договору передбачено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%.

З платіжної інструкції № TR.52132962.89770.8810 від 13.09.2021 вбачається, що відповідач ОСОБА_1 отримав від АТ «ПУМБ» шляхом здійснення переказу кошти в сумі 51600 грн.

З виписки з особового рахунку відповідачки за період з 13.09.2021по 01.12.2024 вбачається рух коштів по рахунку за договором №902 від 13.09.2021.

Суд враховує, що виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача, всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції).

Судом встановлено, що зазначені кредитні договори підписані сторонами, які досягли згоди з істотних умов договору. Відповідач на момент укладення договорів не заявляв додаткових вимог щодо умов договорів, а банк надав позичальнику інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, комісії.

В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти.

Як вбачається з розрахунків заборгованості, наданих АТ «ПУМБ», відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами щодо повернення кредитів, сплати процентів передбачених кредитними договорами, належним чином не виконав, у зв`язку з чим, у нього утворилась заборгованість, яка станом на 01.12.2024 становить: за кредитним договором від 03.11.2020 №301 в сумі 29447,71 грн, з яких: 19367,4 грн - заборгованість за кредитом; 10080,31 грн - заборгованість за процентами; за кредитним договором від 13.09.2021 №902 - в сумі 73838.91 грн, з яких 42969,98 грн - заборгованість за кредитом; 12,13 грн - заборгованість за процентами; 30856,8 грн заборгованість по комісії.

Згідно із частинами першою - третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинностіЗаконом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.11.2023 по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина першастатті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

П. 5.7.3 публічної пропозиції АТ « ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному у заяві на приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту ( база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим Споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у цій Частині 5 Розділу ІІ цього Договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з Графіком платежів.

У справі встановлено, що відповідно до пункту 5, укладеного 13.09.2021 між сторонами кредитного договору №902 передбачено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%.

Суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору №902, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», в зв`язку з цим підстав стягувати нараховану позивачем у даній справі заборгованість по комісії за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором від 13.09.2021 №902 в розмірі 30856.8 грн немає, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем частково вносилась оплата на погашення кредитної заборгованостіза кредитного договору №902, частина з якої у сумі 6171,36 грн банком зараховано на сплату комісії. Відтак сплачена відповідачкою комісія у сумі 6171,36 грн підлягає зарахуванню на погашення основної заборгованості за кредитом (тіла кредиту).

В іншій частині заборгованість за кредитними договорами розрахована обґрунтовано. Заперечення відповідача з приводу суми заборгованості не підтверджені жодними розрахунками. Крім того, суд доходить висновку, що проценти за кредитним договором №301 від 03.11.2020 нараховані в межах строку дії договору, що стверджується умовами договору, випискою з особового рахунку відповідача та розрахунком заборгованості, оскільки зі спливом 12 місячного строку, жодна із сторін не висловила заперечення, щодо продовження строку договору на такий самий строк.

Суд відхиляє доводи представника відповідача, щодо відсутності доказів перерахування та видачі коштів ОСОБА_2 за кредитними договорами №301, №902, оскільки такий факт підтверджується випискою, що включає період з 13.09.2021 по 01.12.2024 та випискою що включає період з 03.11.2020 по 01.12.2024, платіжної інструкції № TR.52132962.89770.8810 від 13.09.2021, в якій призначення платежу надання кредитних коштів за договором №902 від 13.09.2021.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено майнові права позивача, які підлягають захисту шляхом часткового задоволення позову стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості: за кредитним договором від 03.11.2020 №301 в сумі 29447,71 грн, з яких: 19367,4 грн - заборгованість за кредитом та 10080,31 грн - заборгованість за процентами; за кредитним договором від 13.09.2021 №902 - в сумі 36810,75 грн, з яких 36798,62 грн (42969,98 6171,36 =36798,62) заборгованість за кредитом, 12,13 грн - заборгованість за процентами. Разом 66258,49 грн.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1553,97 грн (2422,40 грн х 66258,49 грн : 103286,62 грн).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 207, 215, 526, 626, 628, 633, 634,638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 7, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 258-268, 273, 274, 279, 352-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , в користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, ) заборгованість: за кредитним договором від 03.11.2020 №301 в сумі 29447,71 грн, з яких: 19367,4 грн - заборгованість за кредитом; 10080,31 грн - заборгованість за процентами; за кредитним договором від 13.09.2021 №902 - в сумі 36810,75 грн, з яких 36798,62 грн заборгованість за кредитом; 12,13 грн - заборгованість за процентами. Разом 66258 (шістдесят шість тисяч двісті п`ятдесят вісім),49 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» понесені судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволених вимог у сумі 1553,97 грн.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 26 травня 2025 року.

Головуючий : Чир П.В.