Справа № 127/4526/25
Провадження № 22-ц/801/1075/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Горбатюк В. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 рокуСправа № 127/4526/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Панасюка О. С., Сала Т. Б.,

учасники справи:

позивачка (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Горбатюка В. В. у м. Вінниці, дата складання повного рішення відповідає даті його постановлення,

в с т а н о в и в :

В лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 квітня 2024 року в магазині «Світ інструменту», власником якого є відповідачка, що розташований на території центрального ринку в м. Вінниці по проспекту Коцюбинського, позивачка придбала гілкоріз «АЛЬФ 12 FLCCS -12 OYBL», вартістю 2 900 гривень. Після доставки гілкоріза за місцем проживання позивачка виявила його несправність, а саме: неможливість зафіксувати ланцюг і зліт цепу з місця фіксації. 17 квітня 2024 року вона звернулась до продавця, що продав товар із проханням замінити гілкоріз на справний або повернути сплачені кошти за проданий товар, але отримала відмову. Упродовж кількох місяців позивачка продовжувала звертатись до продавця магазину із цими ж вимогами та продавець намагався самостійно полагодити проданий гілкоріз, однак не змін цього зробити і 07 серпня 2024 забрав у неї гілкоріз та направив у сервісний центр для проведення ремонту. Подальші звернення позивачки із метою врегулювання конфлікту мирним шляхом залишились марними та не мали успіху. Відповідачка та продавець магазину а ні на письмові, а ні на усні звернення позивачки не реагували, що і зумовило звернення із позовної заявою до суду. Зважаючи, що позивачка є людиною поважного віку, отримує невелику пенсію, для неї втрачені кошти є значною сумою, вона змушена була хвилюватись, нервувати.

Тому позивачка просила стягнути із відповідачки 10 904 грн, з яких: 2 900 грн вартість гілкоріза, 8 004 грн сума неустойки та 10 000 грн завданої моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2025 року відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції рішення зазначив, що матеріали справи не містять жодного доказу вартості, придбання товару позивачкою та його способу оплати (квитанції, товарного чи касового чеку), тому суд не може встановити факт вчинення правочину між сторонами. До позовної заяви позивачка додала заяву від 05 жовтня 2024 року та претензію від 02 грудня 2024 року, які адресовані ОСОБА_2 , із вимогою про врегулювання спору, однак відсутні докази направлення цих вимог відповідачці. При цьому, позивачка у позові не ставить вимоги ані про розірвання договору купівлі-продажу в судовому порядку, а ні про визнання його недійсним з підстав, визначених Законом України «Про захист прав споживачів», на які вона посилається в позовній заяві. Отже, в ході розгляду справи судом не встановлено жодного доказу, в розумінні ст. 76-80 ЦПК України, на підтвердження наведених у позові обставин щодо здійснення відповідачкою дій, які б могли бути розцінені як прояв нечесної підприємницької діяльності та порушували б права позивачки як споживача.

Не погоджуючись з таким рішенням, 01 квітня 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що в магазині відповідачки «Світ інструменту» відсутній касовий апарат та при продажу товару чеки не видаються. Купуючи у відповідачки гілкоріз, позивачка хотіла отримати товарний чек, однак їй видали документ, - з відміткою продавця про продаж та повернення позивачкою для ремонту гілкорізу, даний документ вона приєднала до позовної заяви. При цьому, позивачка звертає увагу на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що 07 серпня 2024 року продавець забрав у позивачки гілкоріз для проведення його ремонту де він знаходиться по даний час. Позивачка неодноразово приїздила з с. Приборівки до м. Вінниці в цей магазин, з метою повернути кошти за проданий неякісний гілкоріз, чи замінити його на інший, однак зіткнулася із байдужістю та неповагою продавця.

14 квітня 2025 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Основними доводами відзиву є те, що суд вірно оцінив докази у справ, що позивачка не надала до позовної заяви доказів, що між відповідачкою та позивачкою укладено договір купівлі-продажу гілкорізу «АЛЬФ 12 FLCCS-12 OYBL», також позивачкою не надано доказів того, що вона здала товар відповідачці чи сервісному центру для ремонту, заміни чи повернення, зокрема копії заповненого гарантійного талону, копії документу про передання товару відповідачці чи сервісному центру.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1, 3 статті 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

У пункті 7 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу (абзац 2 частини одинадцятої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Договір роздрібної купівлі-продажу вважається укладеним з моменту видачі продавцем покупцю товарного чи фіскального чека або надання іншого документа, що підтверджує оплату товару. Фіскальний і товарний чек - письмові документи, що підтверджують факт укладення договору і його умови (предмет і ціну).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів» при пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк.

За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару (статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві ОСОБА_4 стверджує, що придбала у магазині «Світ інструменту» гілкоріз «АЛЬФ 12 FLCCS -12 OYBL», вартістю 2 900 гривень, однак після його доставки виявила його несправність, а саме: неможливість зафіксувати ланцюг і зліт цепу з місця фіксації. 17 квітня 2024 вона звернулась до продавця, що продав товар із проханням замінити гілкоріз на справний або повернути сплачені кошти за проданий товар, але отримала відмову.

До позовної заяви позивачка ОСОБА_1 приєднала документ (а.с. 12), на якому міститься найменування гілкоріза, причина його несправності та найменування магазину «Світ інструменту» із зазначенням номеру мобільного телефону, зазначений документ вона надала як доказ продажу та повернення гілкорізу для ремонту. Однак даний документ не свідчить про вчинення договору купівлі гілкорізу у відповідачки ОСОБА_2 , оскільки на ньому відсутні відповідні реквізити, а саме: найменування продавця, назва товару та його ціна, дата й місце складення документа, також цей документ не є актом прийому-передачі товару, який відповідно до вимог закону мав би складатись при поверненні придбаного товару для його направлення до сервісного центру для ремонту.

Відтак суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову врахував те, що позивачкою не доведено факту вчинення договору купівлі товару, зазначеного у позові, у відповідачки ОСОБА_2 .

Суд вірно вказав, що відсутні докази надсилання позивачкою письмової претензії від 10 лютого 2025 року на адресу ОСОБА_2 .

Таким чином, оскільки позивачка не надала належних, і допустимих доказів на підтвердження своєї позиції, зокрема укладення договору купівлі-продажу з відповідачкою, суд першої інстанції оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги такий висновок суду першої інстанції не спростовують, відтак апеляційний суд виснує про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому апеляційну скаргу позивачки слід залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2025 року залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. С. Панасюк

Т. Б. Сало