Справа № 464/5470/24 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н. І.
Провадження № 22-ц/811/3499/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 14 жовтня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

13.08.2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки 96 362,18 грн. заборгованості за договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 08.09.2020 року. Позов позивач обгрунтовував тим, що 08.09.2020 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Положеннями анкети-заяви передбачено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору, відповідачка отримала кредит у розмірі 55 100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, ОСОБА_1 кредитні кошти не повернула, а тому станом на 19.10.2022 року у відповідачки прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором становило понад 90 днів, у зв`язку з чим вся заборгованість за кредитом стала простроченою. 19.10.2022 року Банк направив ОСОБА_1 повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Однак, відповідачка не вчинила жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості, у зв`язку з чим 29.08.2022 року кредит став у формі «на вимогу». Враховуючи наведене, просив позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило АТ «Універсал Банк».

Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не було досліджено механізму надання банківських послуг проекту Monobank, а також процедуру ознайомлення Споживача з Умовами, правилами обслуговування, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту. У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що позичальник не був ознайомлений з вищезазначеними Умовами, правилами обслуговування, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту, що становлять невід`ємну частину договору. Враховуючи, що послуги банку надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи були надані відповідачу саме через мобільний додаток, можна дійти висновку, що відповідач був ознайомлений саме з Умовами і правилами, які діяли на час підписання анкети-заяви та відповідно до ст. ст. 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання.

Наведене свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження позичальником Умов і правил обслуговування фізичної особи з додатками.

З часу укладення договору та виникнення зобов`язання його сторони набувають обов`язки, які вони мають виконувати. Таким чином, невиконання боржником умов договору, на які він погодився та ознайомився в Анкеті-заяві, та непогашення ним у повному обсязі заборгованості перед банком матиме наслідком порушення фундаментального положення про обов`язковість договору.

Крім того, позичальник підтвердив, що Анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку. При цьому, в Анкеті-заяві зазначено, що клієнт просить відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку.

У підписаній Анкеті-заяві відповідач визнав, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки з власноручним підписом на документах на паперових носіях.

Вищенаведене свідчить про укладення між сторонами у встановлений законом спосіб договору, в тому числі погодження сторонами Умов і правил разом з додатками, які є невід`ємною складовою Договору.

Зазначає, що доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано.

Будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не надав суду контррозрахунок суми заборгованості чи інший доказ, наприклад, висновок експертизи, про неправильність наданого банком розрахунку, відтак відсутні законні підстави для того, щоб піддавати сумніву нараховану позивачем суму боргу, враховуючи, що вона підтверджена належними доказами.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У засідання суду апеляційної інстанції представник АТ «Універсал Банк» - Македон О.А. не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, повістка про виклик до суду, направлена відповідачу на адресу, зазначену в матеріалах справи, повернулася без вручення її адресату у зв`язку з відсутністю одержувача за вказаною адресою, тобто таку не вручено ОСОБА_1 з незалежних від суду причин. Відповідач не повідомляла про зміну своєї адреси, а тому відповідно доч. 1 ст. 131 ЦПК повістка про виклик до суду, направлена на останню відому судові адресу, вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Враховуючи наведене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За нормами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 08.09.2020 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.

Згідно положень Анкети-заяви така разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (п. 2).

Відповідач, підписавши Анкету-заяву, підтвердила, що ознайомилися та отримала примірники у мобільному додатку зазначених вище документів, що складають договір, та зобов`язувалася виконувати його умови (п. 3).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач посилався на невиконання позичальником умов укладеного між сторонами договору.

При цьому, на підтвердження обгрунтованості пред`явлених позовних вимог позивач, крім підписаної ОСОБА_1 . Анкети-заяви, надав суду витяг з Умов та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк», Тарифи банку з обслуговування чорної картки monobank, що є невід`ємними частинами кредитного договору, а також Паспорт споживчого кредиту чорної картки monobank.

Згідно розрахунку заборгованості за договором від 08.09.2020 року, укладеного між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , станом на 26.05.2024 заборгованість відповідачки перед позивачем становить 96 362,18 грн, що є тілом кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних доказів на підтвердження здійснення банком переказу кредитних коштів позичальнику та його завершення з зарахуванням суми позики на рахунок ОСОБА_1 . При цьому, суд вважав, що наданий позивачем розрахунок заборгованості сам по собі не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру за кредитним договором від 08.09.2020 року, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідачки, підтвердження отримання нею кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Крім того, наданий АТ «Універсал Банк» розрахунок заборгованості є виключно внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру заявлених позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, виходячи з наступного.

Так, Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17 зазначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 751/861/17 (провадження № 61-28582ск18).

Разом з тим, позивач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів отримання позичальником кредитних коштів та користування ними, а також підтвердження заявленого позивачем розміру заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів також враховує, що надані позивачем «Умови та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк», Тарифи банку з обслуговування чорної картки monobank, та «Паспорт споживчого кредиту чорної картки monobank не містять підпису відповідача, в тому числі електронного підпису.

При цьому, за відсутності в матеріалах справи підтвердження зі зазначенням дати та часу одержання відповідачем в електронному вигляді Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку з обслуговування чорної картки monobank, та «Паспорту споживчого кредиту чорної картки monobank, у суду відсутні підстави вважати, що саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами, Тарифами та Паспортом споживчого кредиту було ознайомлено відповідача.

Як вбачається з наданого позивачем витягу з Умов та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк», їхня редакція затверджена протоколом Правління № 46 від 24 листопада 2021 року та набуває чинності з 27 листопада 2021 року, тобто більш ніж через рік після укладення кредитного договору, а відтак, на думку колегії суддів, не може бути частиною кредитного договору, укладеного на підставі підписаної 08 вересня 2020 року Анкети-заяви до договору про надання банківських послуг «monobank», в якій викладені його істотні умови.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення з ОСОБА_1 в користь банку заборгованості за кредитним договором, наявність та розмір якої не доведено належними доказами.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 16 травня 2025 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 14 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний тест постанови складено 16 травня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра