Провадження № 2/537/76/2025
Справа № 537/2815/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.05.2025 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючої судді Мурашової Н.В.,

за участю секретаря Дьяченко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Кременчук Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Об`єдання Співвласників багатоквартирного будинку №58, про визнання права власності в порядку спадкування,

у с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог:

30.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі Кременчуцької міської ради), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Об`єдання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 (далі ОСББ №58), в якому просив визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування після батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_3 за життя, як члену Житлово-будівельного кооперативу, належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки у 1992 році він повністю сплатив пайові внески, що підтверджується довідкою ОСББ №58. Проте ОСОБА_3 за життя не отримав свідоцтво про право власності на вказану квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , й після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить вказана квартира. Позивач ОСОБА_1 , як син, є єдиним спадкоємцем першої черги померлого ОСОБА_3 , що прийняв спадщину, оскільки мав зареєстроване місце постійного проживання разом зі спадкодавцем на день відркриття спадщини, а також 14.09.2004 року, у встановлений ст. 1270 ЦК України строк, звернувся із відповідною заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори, про що була заведена спадкова справа №424/04. Проте постановою від 19.04.2024 року державний нотаріус Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І.М. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину померлого батька ОСОБА_3 на вказану квартиру, з підстав відсутності правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності на спадкове майно. Тому ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом за захистом своїх майнових прав, просив визнати його право власності на вказану квартиру в порядку спадкування після батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рух справи.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.06.2024 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полатвської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Об`єдання Співвласників багатоквартирного будинку №58 про визнання права власності в порядку спадкування. (а.с.25).

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.07.2024 року за клопотанням представника позивача витребули у Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області спадкову справу №424/04 після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.61-62).

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.10.2024 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 22.01.2025 року про виправлення описки, за клопотанням представника позивача залучили до участі у справі співвідповідача ОСОБА_2 , як другого сина померлого ОСОБА_3 . Витребули: 1) у Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області спадкову справу після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , 2) у Відділі ДРАЦС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції витяги з Державного реєстру актів цивільного стану про реєстрацію та про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.111-112).

Позиції учасників процесу в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адіокат Скиба В.Б. в судове засідання не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином про місце і час розгляду справи. Його представник адвокат Скиба В.Б. подав заяву, в якій просив позов задовольнити, а справу розглянути без їх участі.

Відповідач Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області не направила в судове засідання свого представника Подали заяву від 02.07.2024 року, в якій просила справу розглянути без участі її представника, проти задоволення позову не заперечували. (а.с.49).

Відповідач ОСОБА_2 не з`явився в судове засідання, хоча належним чином повідомлявся про місце і час розгляду справи. Подав відзив на позов, в якому просив розглянути справу без його участі. Зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі, просить їх задовольнити. В обґрунтування пояснив, що ОСОБА_2 з ОСОБА_1 є братами, їх батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . У шлюбі їх батьки придбали два об`єкта нерухомості, а саме: 1) квартиру АДРЕСА_3 , 2) квартиру АДРЕСА_4 . За життя батьки визначили, що квартира АДРЕСА_3 має належати в порядку спадкування ОСОБА_2 , а квартира АДРЕСА_4 має належати в порядку спадкування ОСОБА_1 . Тому вони виконали вказівку батьків. ОСОБА_2 прийняв спадщину після матері ОСОБА_4 , отримав право власності в порядку спадкування на зареєстровану на неї квартиру АДРЕСА_3 , й брат ОСОБА_1 не звертався із заявою про прийняття спадщини матері до нотаріуса. А ОСОБА_1 прийняв спадщину після батька ОСОБА_3 , тому має отримати право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_4 , й ОСОБА_2 не звертався із заявою про прийняття спадщини батька до нотаріуса. Таким чином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виконали волю батьків та поділили між собою їх спадкове майно. Між батьками не було спору щодо поділу належного їм спільного майна подружжя.

Обставини, установлені судом.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданим 19.06.1974 року Міським ЗАГС у м. Кременчуці, актовий запис №1440. (а.с.7).

Також ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , виданим 06.03.1979 року Крюківським районним ЗАГС у м. Кременчуці, актовий запис №154.

Згідно з витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №5 від 29.11.2024 року та №6 від 29.11.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували шлюб 11.08.1973 року, актовий запис №820, який розірвали 14.01.2004 року, актовий запис №10 у Крюківському ВДРАЦС Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області.

У шлюбі пожружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули право власності на два об`єкта нерухомості, а саме:

1) Згідно з договором купівлі-продажу від 16.03.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович Н.В., ОСОБА_4 купила у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 44,9 м2 , жилою площею 26,9 м2. Цей договір був зареєстрований у КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентарізації, що підтверджено витягом з реєстру прав на нерухме майно від 10.04.2009 року №22442593,

2) Згідно з довідкою голови ОСББ №58 Чернишенко Л.Й. від 25.02.2020 року №1, ОСОБА_3 був членом ОСББ №58 як власник квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Вартість квартири повністю виплачена у 1992 році. Разом з ОСОБА_3 на день його смерті були зареєстровані та проживали син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , невістка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , онука ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , онука ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.14).

Згідно з довідкою голови ОСББ №58 Чернишенко Л.Й. від 12.07.2024 року №4, ОСББ №58 згідно з п.2 родпорядження виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 05.08.1997 року №921-Р «Про реєстрацію Об`єднань співвласників бугатоквартирних будинків» є правонаступником Житлово-будівельного кооперативу №58/144. ОСОБА_3 був членом ЖБК №58/144, у результаті діяльності якого здійснювалося будівництво багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_5 , повністю вніс пайовий внесок за належну йому квартиру АДРЕСА_6 в цьому будинку. Вартість квартири АДРЕСА_6 повністю виплачена у 1992 році. На теперішній час цей багатоквартиний будинонк перебуває на балансі ОСББ №58. ОСОБА_3 був членом ЖБК №58/144 з дня отримання ордера №807к від 03.09.1982 року, членом ОСББ №58 з 05.08.1997 року. (а.с.96).

08.05.2024 року ФОП ОСОБА_9 виготовила технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 68,9 м2 , житловою площею 39,9 м2 , яка складається з передпокою 1 площею 9,3 м2 , кімнати 2 площею 13,7 м2 , кімнати 3 площею 16,8 м2 , кімнати 4 площею 9,4 м2 , кухні 5 площею 8,8 м2 , санвузла 6 площею 5,1 м2 , балкона І площею 1,9 м2 , балкона ІІ площею 3,9 м2 . (а.с. 9-10).

За звітом ТОВ «Оціночний центр Проф-Стар», станом на 29.05.2024 року вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 , становить 119000 грн. (а.с.19-20).

Проте за життя ОСОБА_3 не отримав свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, згідно з довідкою КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентарізації Кременчуцької міської ради Полтавської області» від 10.03.2020 року №61/1192, за даними архівного обліку по м. Кременчук Полтавської області станом на 28.12.2012 року у КП «МБТІ» не зареєстроване нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 15).

Згідно розпорядження виконавчого комітета Кременчуцької міської Ради народних депутатів Полтавської області від 05.08.1997 року №921-Р «Про реєстрацію об`єднань співвласників багатоквартирних будинків», керуючись ЗУ «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 року №280/97-ВР, виконуючи постанову Кабінету Міністрів України №588 від 31.07.1995 року «Про порядок організації та діяльність об`єднань, що створюються власниками для управління, утримання, використання майна житлових будинків, яке перебуває у загальному користуванні, згідно з п.3 рішення міськвиконкому №733 від 10.07.1997 року, зареєструвати об`єдання співвласників багатоквартирних будинків згідно з додатком. Встановити, що об`єднання є правонаступником житлово-будівельних кооперативів і їх кошти на обслуговування, ремонт, утримання будинку та прибудинкової території, згідно з діючим законодавством не обкладаються податками на прибуток і звільняються від оплати ПДВ, оскільки не відносяться до суб`єктів підприємницької діяльності. Згідно з додатком до розпорядження міської ради №921-Р від 05.08.1997 року, за адресою: АДРЕСА_5 , ОСББ №58 є правонаступником Житлово-будівельного кооперативу №58/144. (а.с.12-13).

Отже ОСББ №58 є правонаступником Житлово-будівельного кооперативу №58/144, який будував житловий будинку АДРЕСА_5 , а тому володіє достовірною інформацією про членів Житлово-будівельного кооперативу №58/144, ОСББ №58, про сплату пайових внесків членами кооперативу.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кременчуці, що підтверджено Свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим 19.03.2204 року Кременчуцьким міським відділом РАЦС Полтавського обласного управління юстиції, актовий запис №760. (а.с. 8).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Кременчуці, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 28.08.2006 року Центральним відділом РАЦС Кременчуцького міського управління юстиції, актовий запис №2066. (а.с.107).

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи №38031 від 24.11.2019 року, за відомостями Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 04.01.1992 року по теперішній час. (а.с.5).

Тобто ОСОБА_1 був зареєстрований зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а тому за положеннями ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв його спадщину.

19.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори, якій передана спадкова справа з Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори після реорганізації, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину його батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За матеріалами спадкової справи №424/2004 на ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної Другою кременчуцькою державною нотаріальною конторою, наданою Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою на виконання ухвали суду від 02.07.2024 року, 14.09.2004 року ОСОБА_1 подав у Другу кременчуцьку державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з цих підстав заведено спадкову справу №424/2004, у заяві зазначив про відсутність інших спадкоємців. 19.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину його батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже ОСОБА_1 в установленому законом порядку єдиний спадкоємець за законом першої черги, який прийняв спадщину свого батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте постановою державного нотаріуса Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І.М. від 19.04.2024 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , після померлого ОСОБА_3 , з підстав, що спадкоємець не надав правовстановлюючого документу на вказане майно. В обґрунтування зазначено, що після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова справа №424/04, в якій є заява про прийняття спадщини від ОСОБА_1 . Проте спадкоємець ОСОБА_1 не надав оригінал правовстановлюючого документа на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що посвідчує право власності на неї спадкодавця ОСОБА_3 . В наявності є лише довідка КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентарізації» від 10.03.2020 року вих.№61/1192, де зазначено, що вказане нерухоме майно не зареєстровано. (а.с.11, 74-94).

За матеріалами спадкової справи №75/2007 на ОСОБА_4 , померлу ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведеної Другою кременчуцькою державною нотаріальною конторою, наданою Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою на виконання ухвали суду від 23.10.2024 року, 21.02.2007 року ОСОБА_2 подав у Другу кременчуцьку державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , з цих підстав заведено спадкову справу №75/2007, у заяві зазначив про відсутність інших спадкоємців. За довідкою ТОВ «Добробит» №1415 ОСОБА_4 мала зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_7 , з 02.04.1999 року, знята з реєстрації 03.11.2006 року у зв`язку зі смертю. Разом з нею на час відкриття спадщини не було інших зареєстрованих осіб. Державний нотаріус Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І. видала ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , як єдиному спадкоємцю, а саме на спадщину, що складається з квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 44,9 м2 , жилою площею 26,9 м2 .

Отже ОСОБА_2 в установленому законом порядку єдиний прийняв спадщину своєї матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Норми права та мотиви суду при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У ст. 4 ЦПК України установлено право на звернення до суду за захистом. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до п.1, п.4 Прикінцевих та Перехідних положень, Цивільний Кодекс 2003 року набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» у п.1, п.2 постанови №7 від 30.05.2008 року дав роз`яснення, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Під час ухвалення судового рішення, суд з`ясовує, яка правова норма підлягає застосуванню.

Враховуючи, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , то відносини спадкування їх спадщини регулюються ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (ст.1217 ЦК України).

У ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. (ст.1221 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Порядок прийняття спадщини наведений у ст. 1268 ЦК України. Так, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

За ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. )

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за життя не посвідчували заповіти, тому право на спадкування їх спадщини отримали спадкоємці за законом.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб 11.08.1973 року, який розірвали 14.01.2004 року, мали двох дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Спадщину ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в устанолвеному законом порядку прийняв лише один спадкоємець першої черги його син ОСОБА_1 .

А спадщину ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , в установленому законом порядку прийняв лише один спадкоємець першої черги її син ОСОБА_2 .

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Отже відповідно до ст.ст.1258-1261, 1268-1270 ЦК України, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, який в установленому законом порядку прийняв спадщину батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому має право на його спадщину в цілому. Разом з тим ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, який в установленому законом порядку прийняв спадщину матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому має право на її спадщину в цілому.

При вирішенні питання про склад спадщини померлого ОСОБА_3 , суд врахував наступне.

ОСОБА_3 з ОСОБА_4 був у зареєстрованому шлюбі з 11.08.1973 року, який розірвано 14.01.2004 року.

За розділом VII Прикінцеві положення, Сімейний Кодекс №2947-III від 10.01.2002 року набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто 01.01.2004 року. При цьому визнано такими, що втрачають чинність зі вступом у дію Сімейного кодексу України Кодекс про шлюб та сім`ю України (Відомості Верховної Ради УРСР, 1969 р., додаток до № 26, ст. 204; 1971 р., № 20, ст. 141; 1973 р., № 21, ст. 181; 1980 р., № 38, ст. 754; 1984 р., № 7, ст. 136; 1985 р., № 11, ст. 205, ст. 206; 1987 р., № 8, ст. 149, № 35, ст. 674; 1991 р., № 9, ст. 89; Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 4, ст. 25, № 36, ст. 528; 1996 р., № 7, ст. 26; 2000 р., № 9, ст. 67, № 50, ст. 436). Розділ V "Акти громадянського стану" зберігає свою чинність у частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття спеціального закону .

Відповідно до положень ст.22 КпШС, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст.23 КпШС, майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

У ст. 24 КпШС визначено роздільне майно подружжя. Так, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Відповідно до ст.27 КпШС, подружжя може укладати між собою всі дозволені законом майнові угоди. Проте угоди між ними, спрямовані на обмеження майнових прав жінки, чоловіка або дітей, недійсні і не обов`язкові ні для подружжя, ні для третіх осіб.

Відповідно до ст.29 КпШС, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Наведені норми КпШС за змістом відповідають нормам СК України щодо майнових прав подружжя.

Під час дії Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР, затвердженого Законом УРСР N 2006-VII від 20.06.1969 року, у шлюбі подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули право власності на два об`єкта нерухомості, а саме: 1) квартиру АДРЕСА_3 , яку згідно з договором купівлі-продажу від 16.03.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович Н.В., ОСОБА_4 купила у ОСОБА_5 , 2) квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом набуття ОСОБА_3 членства в Житлово-будівлеьному кооперативі №58/144 з дня отримання ордера №807к від 03.09.1982 року, правонаступником якого є ОСББ №58, членські взноси за квартиру були повністю сплачені у 1992 році.

Тобто при вирішенні правового статусу майна, набутого подружжям у шлюбі, суд має керуватися нормами КпШС, які діяли на момент набуття майна.

Член ЖБК №58/144 ОСОБА_3 за життя не отримав свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Законодавством, що діяло на час повного внесення ОСОБА_3 пайових внесків за спірну квартиру, момент виникнення права власності на таке майно у члена кооперативу не пов`язувався з державною реєстрацією цього права відповідно до закону.

Отже, сплативши у 1992 році повністю пайові внески за надану у користування квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , член Житлово-будівельного кооперативу № 58/144 ОСОБА_3 набув право власності на це майно.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 3 ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи з аналізу ст.ст. 384, 335 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про власність», після викупу членом житлово-будівельного (житлового) кооперативу квартири у будинку, спорудженому або придбаному житлово-будівельним (житловим) кооперативом, кооператив втрачає право власності на викуплену квартиру, а безхазяйні нерухомі речі, які не мають власника або власник яких невідомий, беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені, та після спливу одного року з дня взяття на облік за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, можуть бути передані за рішенням суду у комунальну власність.

Таким чином, Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області, як орган місцевого самоврядування відповідної територіальної громади, має відповідати за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування на викуплену спадкодавцем ОСОБА_3 за життя у ЖБК № 58/144 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Факт повної сплати ОСОБА_3 пайових внесків за квартиру у житлово-будівельному кооперативі ніким не заперечується та підтверджено правонаступником ЖБК № 58/144 ОСББ №58, що дає підстави вважати, що ОСОБА_3 за життя у 1992 році набув право власності на спірну квартиру.

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст.22 КпШС, ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18)

При вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить установити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя. Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування своїх вимог про поділ такого майна. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном. (Постанова ВС у справі 595/324/17, Постанова ВС 199/3645/17, Постанова ВС 757/45050/15)

Суду не подані докази, що між подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 існував спір, що придбані ними квартири набуті за особисті кошти, спір про поділ майна подружжя, що подружжя за життя поділили спільне майно в установленому законом порядку.

А тому з огляду на презумпцію згідно зі ст.22 КпШС, ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, незалежно від зазначення власника у правовстановлюючому документі.

Отже ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за життя належали на праві спільної сумісної власності подружжя два об`єкта нерухомості, а саме: 1) квартира АДРЕСА_8 ) квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно за життя ОСОБА_3 у належному йому на праві спільної сумісної власності подружжя нерухомому майні за адресою: АДРЕСА_2 , мав право на частку квартири.

Суд враховує, що відмова нотаріуса Сабліну С.А. у видачі свідоцтва про право на спадщину померлого батька ОСОБА_3 , очевидно порушує його майнові права як єдиного спадкоємця за законом першої черги, який прийняв спадщину.

При вирішенні позову суд враховує, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину померлого батька ОСОБА_3 , тому він має право на всю спадщину батька, зокрема, на частину у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже суд вважає за необхідне визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на частину у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню,

Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України установлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Керуючись ст.ст. 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Об`єдання Співвласників багатоквартирного будинку №58, про визнання права власності в порядку спадкування, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 68,9 м2 , житловою площею 39,9 м2 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Відмовити в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Інформація про сторони:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт НОМЕР_5 , виданий 13.12.2019 року органом 5317, РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт НОМЕР_7 , виданий 10.01.1996 року Комсомольським МВ УМВС України в Полтавській області, РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_7 .

Відповідач Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області, , місце знаходження за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, пл. Перемоги, 2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 20.05.2025 року.

Суддя Мурашова Н.В.