Провадження № 2/369/1043/25
РІШЕННЯ

Іменем України

13.05.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Янченка А.В., за участі секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу № 369/16095/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Білогородської територіальної громади Києво-Святошинського району Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Герасимова Тетяна Ігорівна звернулася до суду з позовом ОСОБА_1 до Білогородської територіальної громади Києво-Святошинського району Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , від 22.11.2005, виданим Виконавчим комітетом Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

За життя ОСОБА_2 було складено заповіт, за яким все майно з чого б воно не складалось вона заповіла своїй донці ОСОБА_1 . Заповіт був посвідчений державним нотаріусом 19.08.1989 та зареєстрований в реєстрі за номером № 7225.

У спадкову масу після смерті ОСОБА_2 увійшли наступні об`єкти нерухомого майна: житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , а також земельні ділянки 0,206 га у АДРЕСА_2 та 0,141 га у АДРЕСА_3 .

Право власності спадкодавця ОСОБА_2 зокрема підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю виданим 25.07.1996, за яким нею набуто право власності на земельну ділянку загальною площею 0,347 га, з яких 0,206 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та 0,141 га для ведення особистого підсобного господарства. Вказаний Державний акт був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 411/268.

Крім того, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 19.08.1989, зареєстрованого державним нотаріусом в реєстрі за № 7221, та Свідоцтва про право власності від 19.08.1989, зареєстрованого державним нотаріусом в реєстрі за № 7217, ОСОБА_2 отримала 1/2 частину у спільному майні після смерті свого чоловіка, а саме частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Таким чином набувши право власності на цілий об`єкт нерухомості.

З моменту смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 продовжила відкрито користувалась нерухомим майном, продовжила мешкати у будинку зі своєю сім`єю та користуватись земельними ділянками. У зв`язку із станом здоров`я та початком повномасштабного вторгнення рф на територію України ОСОБА_1 вирішила скласти заповіт, задля чого звернулась до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Вінник С.М., яка повідомила їй про відсутність факту набуття права власності на спадкове майно та відповідно реєстрацію такого права. З вказаних обставин ОСОБА_1 подала заяву про вступ у спадщину з наявними документами, однак 17.05.2022 отримала Постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій, винесену приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Вінник С.М., з якої вбачалось, що вона не подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк, тому їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Вважаючи, що ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, оскільки на момент смерті проживала разом із спадкодавцем, однак у зв`язку з неможливістю оформлення права власності на нього, вона була вимушена звернутись до суду з позовом.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 09.10.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. № 802 від 17.07.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/16095/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 17.07.2024 року вказану справу передано на розгляд судді Янченку А.В.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.07.2024 року (суддя Янченко А.В.) прийнято до розгляду цивільну справу № 369/16095/23 за позовом ОСОБА_1 до Білогородської територіальної громади Києво-Святошинського району Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно.

14.02.2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Герасимова Т.І. подала клопотання/заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої змінено предмет позову. Вказане клопотання/заява прийнята судом до розгляду.

13.05.2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Герасимова Т.І. подала клопотання про слухання справи без участі позивача та представника у зв`язку із систематичною неявкою у судові засідання відповідача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Оскільки, згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Відповідно до частини 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до частини 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи представника позивача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справу суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19.

Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 22.11.2005, актовий запис № 68.

За заповітом, посвідченим державним нотаріусом 19.08.1989 року та зареєстрованим в реєстрі за номером № 7225, ОСОБА_2 заповіла своїй донці ОСОБА_1 все майно з чого б воно не складалось.

Також судом встановлено що після смерті ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном, оскільки проживала разом з померлою на день її смерті, що підтверджується Довідкою від 26.11.2005 № 1337 виданою Гореницькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області, якою підтверджений факт спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 на момент смерті та будинковою книгою від 06.05.1989, де міститься інформація про те, що ОСОБА_2 є власником 1 долі будинку та в ньому мешкає її донька ОСОБА_1 на постійній основі.

На момент подання позову ОСОБА_1 продовжує фактично проживати у будинку АДРЕСА_1 , користуватися ним та земельними ділянками, які належали її матері, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 05.03.2023, Довідкою від 10.03.2023 № 04- 19/574, виданою Управлінням «ЦНАП» Білогородської сільської ради про фактичне проживання ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 без реєстрації місця проживання з моменту її народження.

17.05.2022 ОСОБА_1 подала заяву про вступ у спадщину однак отримала Постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій, винесену приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Вінник С.М. 17.05.2022 у зв`язку із пропуском строку звернення із заявою про вступ у спадщину.

Згідно листа приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Вінник С.М. від 28.03.2024 вбачається, що у видачі свідоцтва про право на спадщину та відповідно у заведенні спадкової справи ОСОБА_1 було відмовлено, оскільки пропущені строки для прийняття спадщини.

Звертаючись до ст. 1268 ЦК України (в ред. 2005 року) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги про визнання права власності на спадкове майно, тим, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки на момент смерті мешкала разом із нею.

Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 293 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи надані докази в сукупності, беручи до уваги, що відповідачем належних доказів на спростування позовних вимог суду не надано, встановивши фактичні обставини справи, а саме, що житловий будинок та земельна ділянка, на якій він розміщений належали померлій ОСОБА_2 , його спадкоємцем за заповітом є позивачка, яка на момент смерті проживала разом із спадкодавцем, втім в позасудовому порядку позбавлена можливості оформити право власності у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на вказане майно судом не встановлено, тому це право позивача підлягає захисту судом шляхом його визнання.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216-1222, 1268 ЦК України, керуючись ст. ст. 13, 82, 142, 247, 263-265, 268, 273, 293, 315, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що: ОСОБА_1 постійно проживала з ОСОБА_2 до моменту її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 та земельні ділянки 0,206 га та 0,141 га у с. Гнатівка Бучанського району Київської області, які перебували у власності ОСОБА_2 згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 25.07.1996, виданого на підставі рішення Гореницької сільської ради № 14/10 від 12.05.1995, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 411/268, у порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 19.05.2025 року.

Суддя А.В. Янченко