Справа № 473/3975/19
УХВАЛА

іменем України

"15" травня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Москаленко С.Л., представниці скаржниці Цимбал А.А., представника приватного виконавця Булахевіча С.В. Головатюка І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича та на постанову про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. та на постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказувала, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 31 жовтня 2019 року (справа №473/3975/19 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором) з неї на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 19 605,70 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 11 квітня 2011 року, а також 874,25 грн судових витрат.

На підставі рішення АТ КБ «ПриватБанк» отримало виконавчий лист, який пред`явило для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В.

12 жовтня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. на підставі виконавчого листа виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 76285812.

Однак вказану постанову виконавець виніс з порушенням вимог ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої виконавчі документи (крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган) можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, а також вимог виконавчого документа, у якому зазначено строк пред`явлення його до виконання до 03 грудня 2022 року.

Також ОСОБА_1 вказувала на те, що вона не отримувала від приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. копії постанови про відкриття виконавчого провадження та повідомлень про стан примусового виконання судового рішення, внаслідок чого була незаконно позбавлена прав на доступ до інформації про стан виконавчого провадження та документів виконавчого провадження.

Про наявність виконавчого провадження, оскаржуваної постанови та її змісту ОСОБА_1 дізналася лише 10 лютого 2025 року.

Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 просила визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. щодо прийняття до виконання до виконання виконавчого листа Вознесенського міськрайонного суду від 03 грудня 2019 року у справі №473/3975/19, відкриття виконавчого провадження поза межами встановлених строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, а також визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 12 жовтня 2024 року.

Своєю ухвалою від 24 лютого 2025 року суд прийняв скаргу до розгляду та відкрив провадження у справі.

28 березня 2025 року від представника приватного виконавця Булахевіча С.В. ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення на скаргу, у яких останній вимоги ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити у задоволенні скарги, вказуючи на те, що АТ КБ «ПриватБанк» пред`явило виконавчий лист Вознесенського міськрайонного суду від 03 грудня 2019 року у справі №473/3975/19 в межах строку, визначеного ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», а тому постанова виконавця від 12 жовтня 2024 року у цій частині відповідає вимогам закону. Твердження скарги про пропущення стягувачем вказаного строку є безпідставними, оскільки вказаний строк переривався (у зв`язку з пред`явленням виконавчого документа до виконання та введенням в Україні воєнного стану) та на момент відкриття виконавчого провадження не сплив.

Також вказував на те, що ОСОБА_1 була обізнана з відкриттям та наявністю у приватного виконавця Булахевіча С.В. виконавчого провадження щодо стягнення з неї заборгованості, оскільки виконавець у відповідності до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» вчасно надіслав копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 12 жовтня 2024 року рекомендованим листом за адресою боржниці, зазначеною у виконавчому документі. Згідно сервісу відстеження рекомендованої кореспонденції АТ «Укрпошта», вказане відправлення було отримане скаржницею 31 жовтня 2024 року. Водночас зазначав, що ОСОБА_1 мала можливість отримати інформацію про виконавче провадження й з Автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного реєстру боржників. Також вказував на те, що на кошти боржниці (на банківських рахунках) в межах виконавчого провадження був накладений арешт, а тому доводи останньої про необізнаність не заслуговують на увагу.

Крім цього, зазначав, що скаржниця, будучи належним чином обізнана про відкриття та наявність виконавчого провадження, не дотрималася строку звернення зі скаргою до суду, не клопотала про поновлення вказаного строку та не надала суду доказів наявності підстав для його поновлення.

03 квітня 2025 року від представниці скаржниці Цимбал А.А. надійшли заперечення на пояснення у справі, у яких остання підтримала вимоги скарги, вважала викладені у поясненнях на скаргу від 28 березня 2025 року доводи представника приватного виконавця щодо пропущення скаржницею строків на звернення до суду зі скаргою, належного повідомлення боржниці про відкриття виконавчого провадження з виконання судового рішення у справі №473/3975/19, а також щодо переривання строку пред`явлення стягувачем виконавчого документа до виконання, який на думку виконавця не сплив, хибними та такими, що не заслуговують на увагу.

24 квітня 2025 року від представника приватного виконавця Булахевіча С.В. ОСОБА_2 надійшли додаткові письмові пояснення на скаргу, у яких останній вимоги скарги не визнав та підтримав раніше надані ним пояснення.

В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі скаржниці ОСОБА_1 , її представниця ОСОБА_3 вимоги скарги підтримала.

В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі приватного виконавця Булахевіча С.В., його представник ОСОБА_2 проти задоволення скарги заперечував.

Представник заінтересованої особи АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін та представника заінтересованої особи, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення представниці скаржниці ОСОБА_3 , представника приватного виконавця Булахевіча С.В. ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд, аналізуючи доводи та заперечення сторін, прийшов до наступного.

1)В частині пропущення скаржницею строку для звернення зі скаргою до суду:

Згідно ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.

У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду (ст. 449 ЦПК України).

Подібні положення викладені й в ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи (а.с. 85) вбачається, що ОСОБА_1 з 02 листопада 1992 року зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Водночас, копія постанови приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. від 12 жовтня 2024 року про відкриття виконавчого провадження №76285812 з виконання виконавчого листа Вознесенського міськрайонного суду від 03 грудня 2019 року (справа №473/3975/19 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором) була надіслана виконавцем за зазначеною у виконавчому документі адресою місця проживання боржниці АДРЕСА_2 (а.с. 107, 109).

Проте докази проживання або перебування боржниці за вказаною адресою на час направлення виконавцем поштового відправлення, як і докази особистого вручення оскаржуваної постанови боржниці в матеріалах справи відсутні.

Викладені в письмових поясненнях на скаргу твердження про те, що Іржул О.О. мала можливість отримати інформацію про виконавче провадження з Автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного реєстру боржників, була обізнана про арешт її банківських рахунків та коштів в межах виконавчого провадження, суд не приймає до уваги, оскільки такі твердження ґрунтуються лише на припущеннях та не доведені належним чином.

При цьому, у своїх постановах від 03 лютого 2021 року у справі №2-1441/10, від 07 липня 2021 року у справі №127/2-200/2004, від 19 квітня 2023 року у справі №759/20392/18 та інших Верховний Суд неодноразово зазначав, що виходячи з системного аналізу положень п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Матеріалами справи (а.с. 82) підтверджено отримання представницею скаржниці відповідної інформації про наявність виконавчого провадження та копії оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження 08 лютого 2025 року (вихідний день), інші беззаперечні докази обізнаності ОСОБА_1 або її представниці з наявністю виконавчого провадження, оскаржуваною постановою та її змістом раніше в матеріалах справи відсутні.

За встановленого, суд вважає, що скарга подана в межах передбачених законом строків, доводи про протилежне суд відхиляє.

2)В частині вирішення вимог скарги по суті:

Суд встановив, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 31 жовтня 2019 року (справа №473/3975/19 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором) з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 19 605,70 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 11 квітня 2011 року, а також 874,25 грн судових витрат.

На підставі рішення 12 грудня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» отримало виконавчий лист (з визначеним терміном пред`явлення до виконання до 03 грудня 2022 року), який пред`явило для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В.

Проте 01 квітня 2020 року виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

07 серпня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» повторно звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. із заявою про прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження.

12 жовтня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. на підставі виконавчого листа виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 76285812.

11 листопада 2024 року в межах виконавчого провадження виконавець виніс постанову про накладення арешту на грошові кошти (електронні гроші) боржниці.

Примусове виконання рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження (ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом встановлено, що 28 жовтня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. надіслав боржниці ОСОБА_1 копію постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі (а.с. 107, 109), що за відсутності у виконавця інформації щодо місця зареєстрованого або фактичного проживання боржниці, наявності у неї засобів зв`язку, електронної пошти тощо відповідає вимогам ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», а тому доводи скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Що стосується тверджень скарги про відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження поза межами встановленого строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, то в цій частині слід зазначити наступне.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, законом визначено трирічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, який, за загальним правилом, розпочинається з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили.

Проте Законом України від 15 березня 2022 року №2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» (який набрав чинності 26 березня 2022 року), із змінами, внесеними згідно із Законами № 2455-IX від 27 липня 2022 року, № 2456-IX від 27 липня 2022 року, № 2468-IX від 28 липня 2022 року, в редакції Закону № 3048-IX від 11 квітня 2023 року, розділ ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» доповнено п. 10-2 про те, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах від 15 березня 2023 року у справі №260/2595/22, від 03 серпня 2023 року у справі №420/10415/22 та інших особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10.2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з поміж іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження», як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб.

В подальшому дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувалася та не завершилася й на час розгляду скарги.

Оскільки трирічний строк пред`явлення виконавчого листа від 03 грудня 2019 року №473/3975/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат на час введення в Україні воєнного стану не сплив та вважається перерваним до скасування або припинення воєнного стану, а тому дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. щодо прийняття вказаного виконавчого листа до виконання та відкриття виконавчого провадження, а також постанова про відкриття виконавчого провадження повністю відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому вимоги скарги в цій частині є безпідставними.

Згідно ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За встановлених обставин, у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 258-260, 268, 450-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича та на постанову про відкриття виконавчого провадження відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя : О.В. Вуїв