ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4987/25Головуючий у 1-й інстанції Зушман Г.І.
Провадження № 22-ц/817/567/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

секретар - Панькевич Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Мидзки Романа Володимировича на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області про відмову у відкритті провадження від 10 квітня 2025 року, ухвалену суддею Зушман Г.І. у цивільній справі №607/4987/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Тернопільська міська рада в особі органу опіки і піклування, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

21 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою, в якій просив встановити факт перебування на його утриманні доньки дружини від першого шлюбу ОСОБА_2 , 2014 р.н., для можливості отримання відстрочки від призову на підставі п.3 ч.1 ст.23 ЗУ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію

В обгрунтування своїх вимог вказує, що 02 квітня 2022 року він уклав шлюб з ОСОБА_3 (дошлюбне празвище- ОСОБА_4 ). На момент укладення шлюбу у ОСОБА_3 була дитина від першого шлюбу ОСОБА_2 , 2014 р.н.

Від попереднього шлюбу у ОСОБА_1 також є дитина ОСОБА_5 , 2014 р.н., який фактично проживає з батьком, починаючи з літа 2017 року.

В шлюбі з ОСОБА_3 народилась дитина ОСОБА_6 , 2018 р.н., а відтак ОСОБА_1 вважає, що на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, одній з яких він є вітчимом.

Його дружина не отримує аліментів на утримання доньки від першого шлюбу ОСОБА_2 .

Звернення в суд з даною заявою є єдиним способом доведення належним чином факту перебування на його утриманні дитини ОСОБА_2 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мидзка Р.В., передано за територіальною підсудністю до Борщівського районного суду Тернопільської області, за зареєстрованим місцем проживання заявника (м.Борщів, Чортківського р-ну, Тернопільської області).

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 квітня 2025 року у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовлено.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції прийшов до висновку, що встановлення факту перебування на утриманні у ОСОБА_1 дитини ОСОБА_2 неможливе за правилами окремого провадження, оскільки з заявлених вимог вбачається спір про право цивільне, що суперечить правилам окремого провадження, головною умовою для здійснення якого має бути відсутність спору про право.

Заявнику роз`яснено право звернення до суду в порядку загального позовного провадження.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Мидзка Р.В. просить ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 квітня 2025 року скасувати та направити справу до Борщівського районного суду Тернопільської області для відкриття провадження і вирішення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення - по суті.

Вказує, що ОСОБА_1 виконує батьківські обов`язки щодо дитини ОСОБА_2 2014 р.н., вони проживають разом. Також звертає увагу на те, що він повністю фінансово утримує дитину, адже дружина не працює та аліментів від біологічного батька не отримує. Зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що заявник бажає встановити факт одноосібного виховання дитини одним із батьків. Заявник бажає довести наявність на його утриманні трьох дітей віком до 18 років, що дає право на відстрочку від мобілізації.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та його представник - адвокат Миздка Р.В. були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що заявником має бути пред`явлено до суду позов про встановлення юридичного факту на загальних підставах в порядку позовного провадження, оскільки з заявлених вимог та на підставі доданих до заяви документів вбачається спір про право, що унеможливлює розгляд заяви в порядку окремого провадження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст.315 ЦПК України).

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим конкретною статтею про зміст заяви.

Згідно із приписами ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Правовідносини щодо «утримання дітей» є предметом регулювання Сімейного кодексу України.

Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.

Відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин:

- такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання;

- вітчим може надавати матеріальну допомогу.

Згідно з ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

ОСОБА_1 у поданій заяві зазначав, що встановлення факту перебування на його утриманні доньки дружини від першого шлюбу необхідне йому для підтвердження права на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію не підлягають призову на військову службу в період мобілізації жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Юридичний факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право.

Зокрема встановлення факту утримання ОСОБА_1 дитини дружини від першого шлюбу ОСОБА_2 2014 р.н., буде впливати на права її біологічного батька, оскільки у такий спосіб буде засвідчено невиконання або неналежне виконання ним своїх обов`язків, що є підставою для негативних наслідків, таких як стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав та інше.

За таких умов, питання утримання заявником дитини дружини від першого шлюбу не може вирішуватися безвідносно від дій інших осіб, зобов`язаних їх утримувати, зокрема біологічного батька дитини, а тому, даний факт підлягає встановленню за правилами загального позовного провадження.

За встановлених у цій справі обставин та мети подання заяви про встановлення юридичного факту перебування на утриманні ОСОБА_1 дитини, заявлені ним вимоги не є такими, які пов`язані із здійсненням особистих немайнових або майнових прав заявника, а тому не підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження на підставі ст. 293, 315 ЦПК України.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року (справа №201/5972/22) вже зазначала, що інститут окремого провадження не може використовуватись для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Таким чином, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну представника ОСОБА_1 адвоката Мидзки Романа Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 травня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.