Справа № 128/3443/24
Провадження № 22-ц/801/1198/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Березовська О. А.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 рокуСправа № 128/3443/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Рибчинського В.П.,

розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу №128/3443/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2025 року,яке ухвалила суддя Березовська О.А. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст судового рішення складено 17 березня 2025 року,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 29 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №541909196 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно умов якого відповідач отримала кредит у сумі 17 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконав свої зобов`язання та 29 квітня 2021 року перерахувало грошові кошти в сумі 17 000 грн на банківську карту відповідача. Відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка становить 36 448 грн, з яких: 17 000 грн заборгованість по кредиту; 19 448 грн заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом.

Право вимоги за кредитним договором №541909196 від 29 квітня 2021 року, відповідно до укладених договорів факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, а в подальшому між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» від 05 серпня 2020 року за №05/0820-01 та між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» від 05 липня 2024 року №05/07/24 - перейшло до позивача ТОВ «Юніт Капітал».

На підставі викладених обставин позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №541909196 від 29 квітня 2021 року в розмірі 36 448 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2025 рокув задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з витрат на правничу допомогу в сумі 4 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» не довело наявність у нього права на звернення до суду з цим позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №541909196 від 29 квітня 2021 року, а саме переходу права грошової вимоги до відповідача від первісного кредитора.

Не погодившись з таким рішенням ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що на момент укладення договору факторингу в 2018 році ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та боржником, тобто у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року. Зокрема зазначив, що сутність договору факторингу №28/1118-01 полягає не у відступленні права вимоги за договором факторингу, а у відступленні права вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Підодвірний Т.І. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 травня 2025 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує цілим рядом договорів (а також інших документів), копії яких долучено до позовної заяви, які (у відповідності до статті 204 ЦК України) є правомірними та чинними, оскільки докази про протилежне у матеріалах справи відсутні.

Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, передбачено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги.

В той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу, реєстр прав вимоги - означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку №1 до договору.

Тобто, реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності сторін.

Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.

20 липня 2021 року відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 143 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача (а.с.37 38).

Відповідно, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.

Відтак, право вимоги за кредитним договором №541909196 від 29 квітня 2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 20 липня 2021 року, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги № 143, тобто - вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою 29 квітня 2021 року.

Пунктом 2.1. Розділу 2 («Предмет договору») договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Тобто предметом договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, і відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки.

Тобто, передача права вимоги відбулась в межах часових рамок чинності договору факторингу, оскільки даним договором не обмежена можливість передачі прав вимог лише тими договорами, які існували до моменту укладення Договору.

Як вбачається з вищенаведеного, договорами факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року (з урахуванням додаткових угод) передбачено передачу прав вимоги за договорами, перелік яких наведено у відповідних Реєстрах прав вимоги, а не відступлення прав вимоги за самими договорами факторингу.

Згідно з п. 4.1. цих договорів, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги, який є невід`ємною частиною договору.

Тобто, фактичне відступлення прав вимоги не обмежується моментом укладення кредитного чи договору факторингу, а здійснюється на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу.

Таким чином, перехід права вимоги за кредитним договором стосувався дійсного на той момент зобов`язання та відбувся на законних підставах, оскільки реєстри прав вимоги укладені в межах чинності договорів факторингу та вже після укладення кредитного договору, а отже ТОВ «Юніт Капітал» довело своє право вимоги до відповідачки.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Норми статті 1077 ЦК України не містять імперативного положення про те, що право вимоги до нового кредитора за договором факторингу переходить саме з моменту сплати оплати новим кредитором (фактором) на користь первісного кредитора (клієнта) заборгованості та інших платежів відповідно до договору факторингу.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконувала належним чином, в зв`язку з чим виникла заборгованість.

Загальний розмір заборгованості складає 36 448 грн, з яких: 17 000 грн заборгованість по кредиту; 19 448 грн заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом.

Відповідач розмір заборгованості за кредитним договором не спростовувала.

Апеляційний суд вважає, що належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору №541909196 від 29 квітня 2021 року у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останньою в повному обсязі зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору відсотками за користування кредитними коштами, а також перехід прав вимоги за цим договором до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь позивача.

Таким чином, рішення суду ухвалено судом першої інстанції внаслідок неправильного застосування положень матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та порушенням вимог процесуального закону щодо оцінки доказів, а тому в силу положень пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України його слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України).

Разом із позовною заявою позивач також просив стягнути з відповідача, крім судового збору, 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а в апеляційній скарзі 6000 грн таких витрат, надавши відповідні докази таких витрат договір надання правничої допомоги №05/07/24-02 від 05 липня 2024 року між позивачем та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», протокол погодження вартості послуг до цього договору, довіреність на представництво адвокатом Тараненком А.І. інтересів позивача, акт прийому-передачі наданих послуг від 05 липня 2024 року, додаткову угоду №3 від 05 липня 2024 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 16 квітня 2025 року.

Колегія суддів з огляду на наявність заперечень відповідача щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу позивача із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, з урахуванням обсягу фактично виконаної адвокатом роботи із представництва позивача в суді першої та апеляційної інстанції (складання позовної заяви, апеляційної скарги), принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності цих витрат, виходячи з конкретних обставин справи, дійшла висновку про наявності підстав для часткового стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн.

Згідно з положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ТОВ ЮНІТ КАПІТАЛ» судові витрати в сумі 6056 грн (судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн).

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 36448 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 141, 258, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2025 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» () заборгованість за кредитним договором №541909196 від 29 квітня 2021 року в сумі 36448 грн (тридцять шість тисяч чотириста сорок вісім грн), яка складається з: заборгованості по кредиту в розмірі 17 000 грн (сімнадцять тисяч грн); заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом в розмірі 19 448 грн (дев`ятнадцять тисяч чотириста сорок вісім грн),а також судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 6056 грн (шість тисяч п`ятдесят шість грн) та витрати на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 8000 грн (вісім тисяч грн).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 29 травня 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Рибчинський В.П.