У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С. ,

за участю секретаря - Обиход В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації міста Києва) Музиченко Олени Володимирівни про визнання дій протиправними та скасування рішення про відмову в державній реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 28.03.2023 відкрито провадження у зазначеній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 18.04.2024, занесеної до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 26.03.2025 прийнято відмову ОСОБА_1 від частини позовних вимог та закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації міста Києва) Музиченко О.В. про визнання права власності.

У судове засідання позивач та представник відповідача не з`явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи.

Обґрунтовуючи позов до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації міста Києва) Музиченко О.В. про визнання дій протиправними та скасування рішення про відмову в державній реєстрації права власності ОСОБА_1 зазначала наступне.

10.08.2022 нею було подано документи для реєстрації права власності на гараж № НОМЕР_1 ряд 9 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: технічний паспорт на гараж № НОМЕР_3 , довідка про членство в кооперативі №100 від 14.07.2022, довідка про земельну ділянку, яка належить ГК «Вікторія» на праві користування, технічний паспорт № ТІ01: 6507-4386-8765-1384 , видавник ЄДЕССБ.

Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації міста Києва) Музиченко О.В. від 16.08.2022 № 64511798 зупинено проведення державної реєстрації у зв`язку з тим, що документи подані не в повному обсязі, а саме відсутні: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття об`єкта в експлуатацію та документ, що підтверджує присвоєння такому об`єкту адреси.

13.10.2022 було винесено рішення № 65121125 про відмову у державній реєстрації на зазначеній підставі.

Позивач вважає, що відмова у державній реєстрації від 13.10.2022 № 65121125, яка ґрунтується на вимозі відповідача щодо надання додаткових документів є неправомірною та такою, що порушує та обмежує права позивача щодо проведення державної реєстрації права власності на гараж, у зв`язку з чим, просила визнати дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації міста Києва) Музиченко О.В. неправомірними та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації права власності на гараж № НОМЕР_1 ряд 9 за адресою: АДРЕСА_1 від 13.10.2022 № 65121125.

Представник відповідача подав заяву про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що позивач оскаржує дії державного реєстратора та його рішення щодо розгляду заяви про реєстрацію речових прав на нерухоме майно, при цьому, позивачем подано заяву про відмову від позовних вимог про визнання права власності на гараж, тобто спір не стосується речових прав на нерухоме майно, а є публічно-правовим.

Як установлено судом, відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації міста Києва) Музиченко О.В. від 13.10.2022 № 65121125 відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на гараж НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові 19 травня 2020 справа № 916/1608/18 провадження № 12-135гс19 під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії органу влади чи місцевого самоврядування.

Під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

У даній справі, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом оскаржує дії державного реєстратора щодо відмови у проведенні державної реєстрації права власності на гараж.

Відповідно до пунктів 1, 8, 9 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Частиною першою статті 10 цього Закону передбачено, що державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації; виконання вимог, визначених статтею 27-2 цього Закону, у разі державної реєстрації спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (крім випадків автоматичної реєстрації такого права згідно із законом); наявність факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав; наявність дозволу органу опіки та піклування на відмову від права власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, власником якого є малолітня дитина або неповнолітня особа, або на внесення такого майна до статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи чи як вступного, членського та/або цільового внеску члена кооперативу; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (частина перша статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Частиною першою статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав.

У силу приписів статті 37 цього Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Правовідносини у справі виникли між ОСОБА_1 та державним реєстратором у зв`язку з відмовою у державній реєстрації права власності на гараж.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (провадження № 12-58гс18).

Захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи в публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції.

З огляду на викладене, спір в цій частині виник саме з публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор діяв як суб`єкт владних повноважень, дії якого щодо позивача остання вважає неправомірними та такими, що порушують її права. Тобто, при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження та суть правовідносин.

Позивач оскаржує дії державного реєстратора та його рішення з приводу розгляду її заяви у контексті статті 24 Закону, і цей спір не стосується речових прав на нерухоме майно третіх осіб, так як позивачка відмовилася від позовних вимог в частині визнання права власності на гараж, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки відмова у проведенні державної реєстрації прав не свідчить про існування спору про право.

Аналогічну правову позицію щодо розгляду заяви державним реєстратором та відмову у проведенні реєстраційних дій з посиланням на норми ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у постанові Верховного суду від 28.11.2018р. у справі №490/5986/17-ц.

Крім того, у постанові 19 травня 2020 справа № 916/1608/18 провадження № 12-135гс19 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій державного реєстратора та визнання недійсним його рішення не відповідають ефективним способам захисту прав та інтересів позивача, оскільки судове рішення про задоволення таких вимог не є підставою для внесення запису про право власності позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, чого прагне позивач.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з вищевикладеного, провадження у справі підлягає закриттю, оскільки справа підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації міста Києва) Музиченко Олени Володимирівни про визнання дій протиправними та скасування рішення про відмову в державній реєстрації права власності- закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 261 ЦПК України.

СуддяС. С. Захарчук