П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/2257/25

Провадження № 22-ц/4815/769/25

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Ковальов І.М.

Рішення суду першої інстанції ухвалено:

18 березня 2025 року в м. Рівне

Рівненської області

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" (далі ТОВ "Коллект Центр") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами про споживчий кредит №102551453 від 25 серпня 2021 року та №4822335 від 01 серпня 2021 року у загальному розмірі 62 185,45 гривень.

Позов мотивувався тим, що внаслідок порушень ОСОБА_1 своїх зобов`язань за укладеними із Товариством з обмеженою відповідальністю "Міолан" (далі ТОВ "Міолан") кредитними договорами в неї утворилась спірна заборгованість, яка у зв`язку з відступленням на користь ТОВ "Коллект Центр" права вимоги підлягала стягненню на користь кредитора в судовому порядку.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Коллект Центр" заборгованість за договорами №102551453 від 25 серпня 2021 року та №4822335 від 01 серпня 2021 року на загальну суму в розмірі 62 185,45 гривень та понесені судовий збір в розмірі 2 422,40 гривні та витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 гривень.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де покликалась на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставини справи, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалося про неврахування судом попередньої інстанції того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази укладення кредитних договорів в електронних формах у визначених для цього законодавством способі, порядку та особливостях. Також відсутні докази факту надання позичальнику кредитних коштів за цими правочинами. Незважаючи на наведені обставини, відповідач посилалась на те, що проценти за користування кредитами нараховувались поза межами встановлених в договорах строків кредитування. Так, відповідно до п.1.3. кредитного договору від 01 серпня 2021 року № 4822335 строк кредитування складає 30 днів, а загальна вартість договору становить 8 910 гривень. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору від 25 серпня 2021 року № 102551453 строк кредитування становить 30 днів, а загальна вартість договору складає 3 009 гривень.

З цих підстав просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

У поданому відзиві позивач просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що 01 серпня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір про споживчий кредит №4822335. З умовами договору сума кредиту становила 6000 гривень, строк: 30 днів, дата повернення 31 серпня 2021 року. Витрати позичальника складали: комісія: 660 гривень (11% одноразово); проценти: 2250 гривень (1,25% щодня від залишку кредиту); загальні витрати: 2910 гривень; загальна вартість кредиту: 8910 гривень.

Зазначені умови містить й анкета-заява на кредит в якій йдеться про те, що кредит погоджено саме на таких умовах.

В графіку платежів за договором його контрагенти обумовили суму процентів в 2250 гривень, комісію 660 гривень і строк кредитування 30 днів

В матеріалах справи міститься довідка від 12 грудня 2024 року ТОВ "ФК "Елаєнс" в якій зазначено, що її видано ТОВ "Мілоан" на підставі договору №40484607_26/10/18-1 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) та про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів і вона є підтвердженням того, що платежі успішно проведені в системі. Деталі операції: номер в системі: FONDY. Номер операції: 7a1f5eb9-e2cb-413c-8fd7-246df91576b6_51661331. Дата проведення платежу: 01 серпня 2021 року. Призначення платежу: Кошти відповідно до договору 4822335. Сума платежу: 6000. Валюта платежу: UAN. Платіжний метод: карта MASTERCARD. Статус платежу: approved. Номер карти: НОМЕР_1 . Банк картки отримувача: Monobank.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором станом на день формування позовної заяви у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором від 01 серпня 2021 року в розмірі 41 010,42 гривень, з яких заборгованість за основним зобов`язанням 5 204,00 гривень, за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 35 146,42 гривень, за комісіями 660 гривень.

25 серпня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір про споживчий кредит №102551453. З умовами договору сума кредиту становила 3 000 гривень, строк: 30 днів, дата повернення 24 вересня 2021 року. Витрати позичальника складали: комісія: 0 гривень; проценти: 9 гривень (0,01% щодня від залишку кредиту); загальні витрати: 9 гривень; загальна вартість кредиту: 3 009 гривень.

Зазначені умови містить й анкета-заява на кредит, де вказується про те, що кредит погоджено саме на таких умовах.

В графіку платежів за договором його контрагенти також обумовили виключно суму процентів в 9 гривень і строк кредитування 30 днів

В матеріалах справи також наявна довідка від 12 грудня 2024 року ТОВ "ФК "Елаєнс", в якій зазначено, що її видано ТОВ "Мілоан" на підставі договору №40484607_26/10/18-2 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) та про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів, і вона єпідтвердженням того, що платежі успішно проведені в системі. Деталі операції: номер в системі FONDY: 437236475. Номер операції: d16dd42c-621a-4f77-9105-e9b5bcd3d2fa_73452419. Дата проведення платежу: 25 серпня 2021 року. Призначення платежу: Кошти відповідно до договору 102551453. Сума платежу: 3000. Валюта платежу: UAN. Платіжний метод: карта MASTERCARD. Статус платежу: approved. Номер карти: НОМЕР_1 . Банк картки отримувача: Monobank.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором станом на день пред`явлення позову у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором від 25 серпня 2021 року в розмірі 21 175,03 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту 2 850 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 18 325,03 гривень.

З договорів факторингів, реєстрів боржників та актів приймання-передачі реєстрів встановлено факти переходу прав вимог за кредитними договорами від первинного кредитора ТОВ "Міолан" до ТОВ "Вердикт Капітал", а від останнього до ТОВ "Коллект Центр". Отримання позивачем відповідного права не оспорюється.

Зі змісту кредитних договорів видно, що при його укладені первинний кредитор з`ясував особу позичальника, її персональні дані, а саме, серію і номер паспорту, місце реєстрації, ідентифікаційний номер та інформацію про банківську платіжну картку № НОМЕР_1 .

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку ,коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Між тим, будь-яких доказів на обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач, в т.ч. і щодо відсутності вини та зобов`язань, не надала, а матеріали справи їх не містять.

Із досліджених договорів про надання кредиту видно, що він відповідає законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Підстави вважати, що між сторонами не виникло кредитних правовідносин, відсутні.

Доказів того, що персональні дані ОСОБА_1 були використані первісним кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від її імені нею не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї протиправних дій вона не зверталась.

Також не спростовано, що банківська платіжна картка Mastercard № НОМЕР_1 не належала позичальнику, хоча задля спростування вимог нового кредитора боржник могла б надати й отриману в банка емітента інформацію щодо неналежності їй платіжного інструменту з такими ознаками.

Разом з тим обґрунтованими є доводи автора апеляційної скарги про неправомірне здійснення передбачених умовами кредитних договорів нарахувань поза межами узгоджених строків кредитування, які в обох договорах, анкетах-заявах до них, графіках платежів, складають по 30 днів.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Крім того, колегія суддів бере до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, згідно з якими надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за користування кредитом, так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Висновком Верховного Суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно було керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитних договорів умовами, в т.ч. графіками платежів та анкетами-заявами, а не завуальованими, двозначними, умовами, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко вказаного строку кредитування.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відсутність позову про оспорення кредитного договору чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Отже, з урахуванням здійснених позичальником оплат за вказаними кредитними договорами, якими фактично було здійснено погашення, як передбачених в межах строку кредитування нарахувань, так й неправомірних нарахувань поза межами строку, до стягнення підлягає заборгованість за тілом кредиту за договором №4822335 від 01 серпня 2021 року в сумі 5 204 гривень та в сумі 2 850 гривень за договором №102551453 від 25 серпня 2021 року. Разом ця сума складає 8 054 гривень.

Оскільки в іншій частині заборгованість стягненню з відповідача не підлягала, подану апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Підставою для прийняття нової постанови - про часткове задоволення позову відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2025 року.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" 8 054 (вісім тисяч п`ятдесят чотири) гривні заборгованості.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр"; ; місцезнаходженя: вул. Мечнікова, буд.3 офіс 306 м. Київ 01133.

Відповідач: ОСОБА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків