Справа № 134/1682/24
Провадження № 22-ц/801/1174/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швець Л. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 рокуСправа № 134/1682/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Рибчинського В. П., Сопруна В. В.

Секретар: Пантелеймонова А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 і ОСОБА_2

на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 31 березня 2025 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, відновлення становища, яке існувало до порушення,

Рішення ухвалила суддя Швець Л. В.

Рішення ухвалено о 15:43 год в с-щі Крижопіль Вінницької області

Повний текст рішення складено 09 квітня 2025 року,

Встановив:

У вересні 2024 року ПАТ АТ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, відновлення становища, яке існувало до порушення, у якому просив визнати недійсним договір дарування, що укладений 07 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Носовим В. В., зареєстрований в реєстрі за № 147; відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності ОСОБА_1 на об`єкт незавершеного будівництва житловий будинок готовністю 70 %, розташованого на земельній ділянці кадастровим № :01:001:1516, за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що 27 квітня 2011 року Крижопільский районний суду Вінницької області ухвалив рішення у справі № 2-79/11 за позовом АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про дострокове повернення частини кредиту, що залишилася до погашення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредиту 229 868,94 доларів США та 199 981,01 грн. пені, а також судові витрати 1820,00 грн. Рішення суду набрало законної сили 10 травня 2011 року. На виконання рішення суду 19 травня 2011 року виданий виконавчий лист.

Примусове виконання рішення суду здійснювалося приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Собчуком В. В.

05 лютого 2024 року приватний виконавець постановив повернути виконавчий документ стягувачу, припинити чинність арешту боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення суду.

30 липня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Думанською А. Л. відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-49/11, виданого 19 травня 2011 року.

В процесі примусового виконання рішення суду банку стало відомо про те, що 07 лютого 2024 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 об`єкт незавершеного будівництва житловий будинок готовністю 70 %, розташованого на земельній ділянці кадастровий № :01:001:1516, за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на об`єкт будівництва зареєстроване за ОСОБА_2 07 лютого 2024 року на підставі договору дарування від 07 лютого 2024 року, виданого приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Носовим В. В.

ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_1 , який здійснивши безоплатне відчуження належного йому нерухомого майна на користь своєї дочки, намагався будь-яким чином унеможливити поновлення порушених прав банку. Йому достовірно відомо про наявність судового рішення, що набрало законної сили, про стягнення з нього заборгованості в розмірі 229 868,94 доларів США та 199 981,01 грн., а також відомо, що рішення суду не виконане.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 31 березня 2025 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено.

Визнано недійсним договір дарування, що укладений 07 лютого 2024 року між ОСОБА_1 , як дарувальником, та ОСОБА_2 , як обдарованою, посвідчений приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Носовим В. В., зареєстрований в реєстрі за № 147, а саме незавершеного будівництва житлового будинку готовністю 70 % (зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 вересня 2023 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 219, номер відомостей про речове право: 51768307) та земельну ділянку загальною площею 0,0335 га (цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:1516), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відновлено становище сторін договору дарування, який зареєстрований в реєстрі за № 147, виданий 07 лютого 2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Носовим В. В., яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності ОСОБА_1 на незавершене будівництво житлового будинку готовністю 70 % та земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:1516, на якій він розташований, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» по 1211,20 грн. судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовити.

Зазначили, що рішення суду вважають помилковим у зв`язку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції своєю ухвалою від 13 лютого 2025 року витребувавши виконавчі провадження по виконанню рішення суду від 27 квітня 2011 року у справі № 2-49/11 у зв`язку з необхідністю їх дослідження у судовому засіданні, допустив порушення процесу змагальності, передбаченого ч. 4 ст. 2, ст. 12 ЦПК України, оскільки витребував ці докази з власної ініціативи, порушуючи приписи частини 1 статті 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

При ухваленні рішення судом не враховано, що ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 не було відомо про те, що ПАТ АБ «Укргазбанк» наклав арешт на спірний об`єкт, а також те, що на час ухвалення оскаржуваного рішення, в 2011 році ОСОБА_1 збудував лише частину першого поверху спірної будівлі і на той час будівництво було зупинене. Через кілька років ОСОБА_1 , не маючи змоги продовжити будівництво, вирішив передати розпочате будівництво своїй доньці ОСОБА_4 , яка мала фінансову можливість продовжити будівництво і продовжила його, яке нею було зупинене з початком військової агресії рф проти України.

В лютому 2024 року вони узаконили володіння спірною будівлею за донькою, оскільки вона вклала коштів значно більше, а тому був укладений договір дарування. Жодних намірів будь-яким чином порушити даним договором будь-чиї права вони не мали і не мають.

Вони не знали про існування будь-яких обмежень щодо розпорядження спірною будівлею. Позивач не надав суду доказів про існування таких обмежень чи заборон на розпорядження спірною будівлею, а також не надав доказів про заподіяння йому шкоди даним договором.

На день укладення оспорюваного договору не існувало відкритого виконавчого провадження.

За таких обставин дії відповідачів є правомірними та добросовісними, оскільки не порушили прав інших осіб та не були направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника.

Приведення сторін до попереднього стану призведе до порушення майнових прав ОСОБА_2 , яка вклала особисті кошти у будівництво значно більше і є фактичним власником будівлі, що є порушенням статті 41 Конституції України.

Оспорюваний договір дарування не був укладений у період проведення виконавчого провадження та не мав на меті виведення майна з-під стягнення, а укладався з метою передачі майна фактичному його власнику, не маючи наміру заподіяти цим договором шкоду будь-кому, тому він не може визнаватися фраудаторним правочином.

Не можна розцінювати дії відповідачів як недобросовісні, оскільки право власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва було зареєстроване за ОСОБА_1 лише 15 вересня 2023 року, а до того це майно не було внесено в жодний реєстр, а тому на нього не міг бути накладений арешт.

За наведених обставин ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, оскільки вона не знала і не мала знати про існування прав чи обтяжень на майно, що отримала у дарунок, а тим більше, яке було створене за її кошти, набула право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Також судом не враховані положення пункту 4 частини 3 статті 9 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд порушив принцип змагальності, вказавши, що твердження про фактичне будівництво ОСОБА_2 спірного будинку за власні кошти і належність їй цього будинку, не доведено жодним доказом, оскільки у судовому засіданні цього ніхто не заперечував та не оспорював.

Позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» надіслав відзив, у якому вказав, що доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими та незаконними, просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 адвокат Чудак В. Д. підтримав апеляційну скаргу і просить її задовольнити.

Представник позивача Михайлишена Л. Л. заперечила проти задоволення апеляційної скарги, оскаржуване відповідачами рішення суду вважає законним, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2011 року у справі № 2-49/11, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ КБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про дострокове повернення частини кредиту, що залишилася до погашення, стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредиту 229 868,94 доларів США та 199 981,01 грн. пені, а також судові витрати 1820,00 грн. (том 1 а. с. 19).

Цим судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлено, що 15 квітня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та позичальником ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 4-МСБ/08, відповідно до якого банк відкриває позичальнику невідновлювану кредитну лінію, з лімітом 138 000, 00 доларів США. Кредитна лінія надається на строк з 15 квітня 2008 року по 14 квітня 2016 року, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних (том 1 а. с. 11-13).

У зв`язку із невиконанням позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору банк звернувся до суду за захистом своїх прав.

Для примусового виконання рішення суду 19 травня 2011 року видано виконавчий лист № 2-49/11 (том 1 а. с. 17).

Згідно відміток на виконавчому листі, 28 грудня 2017 року виконавчий лист повернуто відповідно до п. 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення не проводилося. 27 січня 2021 року повернуто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 «Про виконавче провадження». 24 серпня 2023 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 «Про виконавче провадження» стягнення не проводилося. 05 лютого 2024 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 «Про виконавче провадження» стягнення не проводилося.

Із оглянутого у судовому засіданні суду першої інстанції виконавчого провадження ВП № 72802814, яке надано приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Собчуком В. В., з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-49/11, виданого 19 травня 2011 року Крижопільським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості по кредиту 229 868,94 доларів США та 199 981,01 грн. пені і судових витрат 1820,00 грн., вбачається, що 18 вересня 2023 року відкрито виконавче провадження ВП № 72802814. Постанова направлена сторонам виконавчого провадження 18 вересня 2023 року. 18 вересня 2023 року в межах виконавчого провадження приватним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника, яка направлена сторонам виконавчого провадження 18 вересня 2023 року. Приватним виконавцем були зроблені відповідні запити про наявність доходу та майна боржника ОСОБА_1 , зокрема до Пенсійного фонду України, до Міністерства внутрішніх справ України. Також обтяження, яке встановлене приватним виконавцем, а саме арешт на нерухоме майно та рухоме було зареєстроване у відповідних реєстрах. 05 лютого 2024 року до приватного виконавця звернулося ПАТ АБ «Укргазбанк» із заявою про повернення виконавчого листа (том 1 а. с. 172-199).

05 лютого 2024 року постановою приватного виконавця Собчука В. В. виконавчий документ повернутий стягувачу та постановлено припинити чинність арешту майна боржника і скасувати інші заходи примусового виконання рішення (том 1 а. с. 16, 15).

07 лютого 2024 року приватний нотаріус Тульчинського районного нотаріального округу Носов В. В. посвідчив та зареєстрував в реєстрі за № 147 договір дарування земельної ділянки та розташованого на ній незавершеного будівництва, за яким дарувальник ОСОБА_1 подарував, а обдарована ОСОБА_2 прийняла в дар незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 70 % та земельну ділянку загальною площею 0,0335 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Дарувальник передає майно у власність обдаровуваного безоплатно та безумовно (том 1 а. с. 62-63).

Згідно умов цього договору на земельній ділянці, відповідно до інформації, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 07 лютого 2024 року, розташовано: незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 70 %, позначений на плані літерою «А». Право власності на незавершений будівництвом житловий будинок зареєстрований за дарувальником у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 вересня 2023 року державним реєстратором Тульчинської міської ради Вінницької області Кучерявою К. О. Площа відчужуваної земельної ділянки 0,0335 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:1516. Земельна ділянка належить дарувальникові на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН, виданого 10 листопада 2002 року Крижопільською селищною радою Вінницької області, на підставі рішення 6 сесії 4 скликання Крижопільської селищної ради від 22 жовтня 2002 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 155. Право власності зареєстровано за дарувальником у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 липня 2023 року державним реєстратором Крижопільської селищної ради Вінницької області Горбатенком Р. В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 219, номер відомостей про право 51185847 (том 1 а. с. 64, 65, 66-72).

Дружина відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 надала нотаріально посвідчену заяву про свою згоду на укладення договору дарування земельної ділянки та розташованого на ній незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 70 % по АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 74).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 4 від 23 вересня 2024 року ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 16 від 09 лютого 1994 року, вчинений Відділом реєстрації актів цивільного стану Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області; її батьками є: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 . 09 лютого 1994 року видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (том 1 а. с. 44-45, 102).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 5 від 07 лютого 2024 року ОСОБА_6 і ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 21 травня 2021 року; актовий запис № 601 від 20 травня 2021 року, вчинений Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Прізвище після реєстрації шлюбу дружини ОСОБА_2 (том 1 а. с. 106-109).

30 липня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Думанською А. Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 45662938 про примусове виконання виконавчого листа № 2-49/11, виданого 19 травня 2022 року Крижопільським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості по кредиту 229 868,94 доларів США та 199 981,01 грн. пені і судових витрат в сумі 1820,00 грн. (а. с. 14).

Із відповіді Крижопільського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 4340/2216-19/25 від 24 лютого 2024 року вбачається, що на виконанні у відділі перебувало зведене виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 щодо стягнення боргу на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» до 15 липня 2013 року. До його складу входило виконавче провадження № 28092033 з виконання виконавчого листа Крижопільського районного суду в справі № 2-49/11 від 27 квітня 2011 року, що було відкрито 01 липня 2011 року. 15 липня 2013 року зведене виконавче провадження було передано до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, де воно перебувало на виконанні до 28 грудня 2017 року. Виконавче провадження було завершено 28 грудня 2017 року відповідно до п. 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення. Надати виконавче провадження не можливо, оскільки у 2021 році знищено у зв`язку із закінченням термінів зберігання (том 1 а. с. 166).

В оскаржуваному рішенні суду першої інстанції також зазначено про встановлене із пояснень представника позивача, що виконавчий лист ПАТ АБ «Укргазбанк» вирішив забрати у приватного виконавця Собчука В.В., оскільки банку не подобалась робота приватного виконавця по виконанню цього виконавчого листа, тому банк вирішив змінити виконавця на іншого. Пошуки виконавця зайняли трохи більше часу, ніж вони очікували. 30 липня 2024 року банк подав заяву про примусове виконання виконавчого листа № 2-94/11, який виданий 19 травня 2011 року Крижопільським районним судом Вінницької області, приватному виконавцю виконавчого округу Вінницької області Думанській А. Л., яка цього ж дня 30 липня 2024 року, відкрила виконавче провадження ВП № 75662938. В межах виконавчого листа приватний виконавець у зв`язку із перевіркою щодо права власності, іншого речового права, обтяження відносно об`єкта нерухомості, а саме: незавершеного будівництвом 70 % готовності за адресою: АДРЕСА_1 і земельною ділянкою кадастровий № :01:001:1516, отримала 16 серпня 2024 року Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 391295556, з якої вбачається, що власником зазначеного об`єкта є ОСОБА_2 , розмір частки - 1, підставою виникнення права власності зазначено - договір дарування № 147, виданий 07 лютого 2024 року приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Носовим В.В. Із деталізованої інформації вбачається що попереднім власником був ОСОБА_1 , за яким право власності було зареєстровано 15 вересня 2023 року на підставі технічного паспорта, який виданий 15 вересня 2023 року. В даній Інформації зазначено, що у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості щодо вказаного об`єкта відсутні.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 передав безоплатно у власність своїй дочці ОСОБА_2 об`єкт незавершений будівництвом житловий будинок із земельною ділянкою, уклавши із нею договір дарування, після настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, згідно рішення Крижопільського районого суду Вінницької області від 27 квітня 2011 року, та внаслідок укладення договору дарування боржник ОСОБА_1 перестав бути платоспроможним, що свідчить про фраудаторність правочину, що є підставою для визнання цього договору дарування недійсним та для відновлення становища сторін договору, яке існувало до порушення, що є достатньо ефективним способом захисту і дасть позивачу можливість належним чином реалізувати свої права відносно спірного майна.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам норм цивільного процесуального і матеріального права.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч. 1).

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування (ч. 2).

Згідно із частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено статтею 16 ЦК України, відповідно до якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть, зокрема, бути: визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).

Відповідно до статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3). При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч. 4). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6).

З конструкції ч. 3 ст. 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17.

Позивач у справі ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання недійсними договору дарування незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 70 % та земельної ділянки площею 0,0335 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (том 1 а. с. 1-5), з тих підстав, що оспорюваний договір дарування вважає таким, що укладений на шкоду кредитору, тобто йому позивачу у справі, виходячи із того, що цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення зобов`язання зі сплати грошових коштів, у тому числі на виконання судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року по справі № 712/15231/17, визначено, що правочин, який вчинений боржником на шкоду кредитору є фраудаторним правочином.

У постановах Верховного Суду від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц, від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, надано розширене тлумачення статті 234 ЦК України та кваліфіковано договір, укладений з метою уникнути виконання грошового зобов`язання, як фіктивний.

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

За висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 зазначено, що в юридичній науці та судовій практиці договори, дії та бездіяльність осіб, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору і така мета досягнута, називають фраудаторними правочинами. Правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такого, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц вказано, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

У такому випадку позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) і недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК.

Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом направленим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.

Такий правочин оспорити може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною цього правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, згідно частини третьої статті 215 ЦК України) спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить Цивільному кодексу України, слід враховувати, що відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; що майно відчужене на підставі безвідплатного договору; що майно відчужене на користь близького родича; що після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Сукупність таких обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Перевіряючи дійсність оспорюваного правочину та законність прийняття виконання з боку відповідача, слід встановити його відповідність приписам цивільного права не про відступлення права вимоги, а про правочин, який сторони дійсно вчинили, та про його виконання. У такому випадку обов`язок діяти добросовісно поширюється на усі сторони дійсного правочину та особу, яка прийняла виконання. Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги в тому, що обдарована діяла як добросовісний набувач майна.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши сукупність наведених обставин, зокрема, тих, що на час укладання спірного договору дарування відповідач ОСОБА_1 мав непогашені боргові зобов`язання про стягнення яких з нього є судове рішення, яке набрало чинності і яке періодично протягом досить тривалого часу перебуває на виконанні та виконання якого не можливе з підстав відсутності у боржника майна, а нерухоме майно відчужене на підставі безоплатного договору дарування та на користь фізичної особи, яка є його близьким родичем донькою, з урахуванням відсутності, станом на 07 лютого 2025 року у відповідача ОСОБА_1 інших речових прав на нерухоме майно, за рахунок якого він може відповідати за своїм зобов`язанням перед кредитором, прийшов до вірного висновку про наявність в оспорюваному договорі дарування ознак фраудаторності та недобросовісності дій відповідача із зловживання своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачам не було відомо про накладення арешту позивачем, що вони не знали про існування будь-яких обмежень щодо розпорядження спірною будівлею, спростовуються тим, що відповідачі, зокрема, ОСОБА_1 , знав про свої боргові зобов`язання перед кредитором ПАТ АБ «Укргазбанк», знав про існування рішення суду від 27 квітня 2011 року, за яким з нього стягнуто на користь позивача грошові кошти і знав про те, що ці борги ним не погашені.

Доводи апеляційної скарги про фінансування будівництва спірного об`єкту нерухомого майна відповідачем ОСОБА_2 не підтверджені жодними належними, допустимими й достовірними доказами, при тому, що цей об`єкт нерухомого майна на праві власності належить ОСОБА_1 і таке його право зареєстроване за ним у відповідності до вимог закону.

Доводи скарги в тому, що на день укладення оспорюваного договору не існувало відкритого виконавчого провадження спростовуються тим, що на день укладення цього правочину у відповідача існували боргові зобов`язання, ним не виконані, про що він достовірно знав і не бажав їх виконувати ні у добровільному, ані в примусовому порядку. І цим же спростовуються твердження відповідачів про те, що їх дії не можна розцінювати як недобросовісні, оскільки право власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва було зареєстроване за ОСОБА_1 лише 15 вересня 2023 року, а до того це майно не було внесено в жодний реєстр, а тому на нього не міг бути накладений арешт.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумачень норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для них, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями статті 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши вимоги процесуального закону, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, наданих сторонами, та достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, правильно застосувавши норми матеріального права, прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законними і обґрунтованими, ухваленими з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 31 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. П. Рибчинський
В. В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 30 травня 2025 року