ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 712/13424/24
Провадження № 22-ц/821/738/25, № 22-ц/821/905/25
Категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря: Гладиш О.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Гарбазей Дмитро Олександрович

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Петльована Наталія Сергіївна

третя особа: ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Петльованої Наталії Сергіївни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2025 року та додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2025 року (ухвалені під головуванням судді Марцішевської О.М. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

11 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що з 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_3 , та ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька - ОСОБА_4 .

02.04.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом ДРАЦС по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 54.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.02.2024 по справі № 712/979/24, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.07.2024 по справі № 712/530/24 вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 січня 2024 року та до досягнення дітьми повноліття. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з Позивачем.

На даний час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітнім та з 01.09.2024 року навчається за державним замовленням у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова на медичному факультеті № 1 на денній формі навчання, зі строком навчання до 30 червня 2030 року.

В свою чергу, зазначає позивачка, їх спільний син має постійні витрати, пов`язані з забезпеченням себе харчами, засобами гігієни, науковою літературою (в тому числі копіювання та друк), проїздом до місця навчання, оплатою гуртожитку та платних послуг гуртожитку (оренда холодильнику, прання, Інтернет), частковим забезпеченням меблями, комп`ютерною технікою.

Позивачка вважає, що достатнім розміром аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання спільного сина, що продовжує навчання, є 1/6 частина від усіх видів його заробітку щомісяця до закінчення сином навчання 30 червня 2030 року, але не більш як до досягнення ним 23 років.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2025 року позовні вимоги - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 11 листопада 2024 року до 01 липня 2027 року з припиненням утримання в разі закінчення навчання.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 1211 грн. 20 коп.

В іншій частині відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки син сторін у справі є повнолітнім, продовжує навчання на денній формі навчання та не має самостійного заробітку і перебуває на утриманні матері, яка в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, беручи до уваги, що відповідач спроможний надавати таку матеріальну допомогу, оскільки хоча і має ще двох неповнолітніх дітей, проте отримує доходи за місцем проходження військової служби, а також від оренди майна, розмір яких надає йому можливість брати участь в утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання, тому суд з урахуванням того, що розмір призначених аліментів у цьому випадку має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб повнолітнього сина, який продовжує навчання, вважав, що аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно будуть достатніми для належного утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідатиме можливостям відповідача та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.

Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційних скаргах, поданих 17 березня та 09 квітня 2025 року, представник ОСОБА_2 адвокат Петльованоа Н.С., вважаючи рішення суду першої інстанції від 11 лютого 2025 року та додаткове рішення від 27 березня 2025 року постановленими з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, просила рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2025 року та додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2025 року скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційні скарги

В обгрунтування апеляційних скарг вказує, що суд першої інстанції без належного аналізу доказів встановив факт проживання сина разом з матір`ю.

Також скаржник вважає, що позивачем не доведено необхідності матеріальної допомоги повнолітньому сину у зв`язку з навчанням, оскільки останній навчається на денній формі навчання за державним замовленням та проживає в гуртожитку на безоплатній основі саме завдяки тому, що відповідач є учасником бойових дій, який забезпечив синові можливість безкоштовного навчання.

Крім того, представник відповідача стверджує, що суд першої інстанції не врахував фінансовий стан відповідача та наявність у нього інших дітей.

Серед іншого, особа, що подала апеляційну скаргу, посилається на порушення судом норм процесуального права, які виразились в тому, що відповідачем не було отримано відповіді на відзив позивача та пояснень третьої особи, що в свою чергу, позбавило його можливості надати свої аргументи.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 18 квітня 2025 року, представник ОСОБА_1 адвокат Гарбазей Д.О., вважаючи доводи апеляційних скарг необгрунтованими та безпідставними, а рішення суду ухваленими відповідно до вимог чинного законодавства, із врахуванням всіх фактичних обставин справи, в межах наданих суду повноважень, просив апеляційні скарги ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2025 року та додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2025 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом серія НОМЕР_1 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції від 30.03.2016 року.

02 квітня 2016 року між сторонами був зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси ЧМУЮ, актовий запис № 54, який 22 лютого 2024 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси розірвано.

31 липня 2024 року рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти з ОСОБА_2 на утриманні неповнолітніх дітей в частці 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.01.2024 року та до досягнення дітьми повноліття.

08 серпня 2024 року № 335141124 укладений договір про навчання у закладі вищої освіти між ОСОБА_5 та Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова. Відповідно до договору п. 3 Договору, строк освітньої програми до 01.07.2027 року.

02.10.2024 року за № 1351 Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова надана довідка про те, що ОСОБА_3 є студентом 1 курсу денної форми навчання, навчається за державним замовленням. Термін навчання з 01.09.2024 до 30.06.2030 р.р

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданих апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції по суті спору відповідає не в повній мірі.

Предметом даного спору є стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За змістом ч.3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчання, а також той з батьків, з яким вони проживають.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними віку двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_3 є студентом 1 курсу денної форми навчання, навчається за державним замовленням.

Термін навчання з 01.09.2024 до 30.06.2030.

ОСОБА_3 має постійні витрати, пов`язані з навчанням, зокрема забезпеченням продуктами харчування, засобами гігієни, науковою літературою (в тому числі копіювання та друк), проїздом до місця навчання, оплатою гуртожитку та платних послуг гуртожитку (оренда холодильнику, прання, Інтернет), частковим забезпеченням меблями, комп`ютерною технікою у зв`язку з чим, син потребує матеріальної допомоги.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджено понесення витрат на навчання, а також те, що відповідач є працездатною особою;, відсутність доказів скрутного матеріального становища відповідача, що унеможливлюють утримання ним свого повнолітнього сина, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення аліментів на повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 11 листопада 2024 року до 01 липня 2027 року з припиненням утримання в разі припинення навчання.

Проте, колегія суддів не в повній мірі погоджується із даними висновками суду першої інстанції, оскільки згідно норм Сімейного Кодексу України обов`язок утримання, в тому числі, повнолітніх дітей, покладається на обох батьків та при умові, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву так і в апеляційній скарзі вказує на те, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та від іншого шлюбу він також має ще одну дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, стверджує, що він за рішенням суду має сплатити позивачці 177065 грн. у якості компенсації половини вартості майна при поділі майна подружжя.

Колегія суддів, перевіривши викладені в апеляційній скарзі доводи, дійшла висновку, що вони знаходять своє часткове підтвердження в матеріалах справи, а суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів, наведених вище обставин не взяв до уваги.

Поряд з цим, доказів скрутного матеріального становища відповідача, що в повній мірі унеможливлювали б утримання ним свого повнолітнього сина, який навчається та потребує матеріальної допомоги, суду надано не було.

Крім того, колегія суддів зважає на те, що особа, яка продовжує навчання, крім основних витрат на навчання, має також потребу в підручниках, витратах на проїзд до навчального закладу, проживання, одяг тощо у зв`язку з чим безумовно потребує матеріальної допомоги.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням належних та достовірних доказів, наданих сторонами, враховуючи принципи справедливості і розумності, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються на повнолітнього сина, який продовжує навчання, до досягнення ним 23-річного віку з 1/6 частки усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до 1/8 частки, які відповідатимуть інтересам дитини та будуть необхідним і достатнім розміром для задоволення потреб повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що продовжує навчання.

Також апеляційний суд не може погодитись з формулюванням суду першої інстанції з приводу початку та закінчення строку стягнення аліментів, який було встановлено місцевим судом з 11 листопада 2024 року до 01 липня 2027 року з припиненням утримання в разі закінчення навчання.

Так, аліменти на дитину, в тому числі, яка продовжує навчання у контексті ч. 1 ст. 191 СК України підлягають стягненню від дня пред`явлення позову.

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом засобами поштового зв`язку 08 листопада 2024 року, а тому початком стягнення аліментів є 08.11.2024 року.

В свою чергу, право на утримання припиняється у разі закінчення навчання (ч. 2 ст. 199 СК України).

Таким чином, припиненням стягнення аліментів є закінчення дитиною навчання, але не довше як до досягнення нею віку 23 років.

Водночас, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_1 не має права звернення до суду, так як не проживає разом з повнолітнім сином, оскільки дані обставини скаржником не доведені належними доказами. Крім того, згідно матеріалів справи мати та син мають однакову реєстрацію місця проживання.

Крім того, віддаленість місця навчання сина від його місця проживання не спростовує ту обставину, що повнолітній син перебуває на утриманні матері.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом було допущено порушення норм процесуального права, а саме, що відповідачем не було отримано відповіді на відзив позивача та пояснень третьої особи, що в свою чергу, позбавило його можливості надати свої аргументи колегія суддів відхиляє з огляду на те, що в матеріалах справи наявні докази направлення вказаних заяв по суті справи ОСОБА_2 за місцем його реєстрації.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 04.03.2021 у справі № 910/6835/20).

Крім того, апеляційний суд враховує й ту обставину, що представництво та захист інтересів ОСОБА_2 в суді першої інстанції здійснювала адвокат Петльована Наталія Сергіївна, яка мала об`єктивну можливість своєчасно ознайомитись зі змістом поданих заяв по суті справи в підсистемі «Електронний суд». Доказів неможливості ознайомлення стороною відповідача з вказаними документами не подано як і не надано доказів їх відсутності в Електронному кабінеті учасника справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, що є підставою для зміни судового рішення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів та початку і закінчення їх стягнення не можна вважати законним і обґрунтованим, тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а судове рішення змінити, частково задовольнивши позовні вимоги.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом частин першої, п. 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).

З урахуванням того, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2025 року підлягає зміні, то додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2025 року також належить змінити.

У позовній заяві від 11 листопада 2024 року позивачем зазначався попередній розрахунок суми судових витрат, понесених позивачем, а саме витрати на правничу допомогу в сумі 12000 грн.

На виконання вимог ст. 137 ЦПК України адвокатом поданий договір про надання правової допомоги від 28.10.2024 року, додаткову угоду від 28.10.2024 року, додаткову угоду від 24.12.2024 року, акт прийому-передачі від 14.02.2025 р. до вказаного договору з детальним розрахунком послуг: обсяг наданих послуг складає 5 годин 15 хв., з яких витрачено на: правова консультація та визначення правової позиції 1 година; підготовка позовної заяви та додатків до неї з направленням до суду - 2 години; аналіз та опрацювання відзиву на позовну заяву - 45 хвилин; підготовка відповіді на відзив 1 год. 30 хв. Судові засідання: 24.12.2024, 11.02.2025.

Відповідно до додаткової угоди від 24.12.2024 року розмір витрат на правничу допомогу складає 12 000 грн.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, суд, взявши до уваги умови договору про надання правової допомоги та акт прийому-передачі наданих послуг, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, тривалість розгляду справи, у зв`язку з задоволення позовних вимог частково, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у цій справі у сумі 6000 грн.

Колегія суддів з таким розміром витрат на правничу допомогу погоджується та вважає його таким, що відповідає принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру.

Також судова колегія враховує, що апеляційна скарга на додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2025 року не містить заперечень по суті з приводу необґрунтованості визначеного судом першої інстанції розміру таких витрат.

Разом з тим, враховуючи, що апеляційним судом позовні вимоги задоволено частково, що у відсотковому співвідношенні становить 75%, то витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 4500,00 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи, що позивачка від сплати судового збору звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а позовні вимоги задоволені частково, то судовий збір, підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави в розмірі 908,40 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Іншу частину судового збору слід віднести за рахунок держави.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд зауважує, що оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» а вимоги апеляційної скарги задоволені частково на 25%, то судові витрати, понесені ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги в сумі 363,36 грн. у відповідності до ч. 7 ст. 141 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374,376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Петльованої Наталії Сергіївни - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2025 року - змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання ОСОБА_3 , з 1/6 до 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 08 листопада 2024 року та до закінчення дитиною навчання, але не довше ніж до досягнення сином 23-х річного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,40 грн.

Додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2025 року змінити, зменшивши витрати на правничу допомогу з 6000,00 грн до 4500,00 грн.

Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 363,36 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Т.Л. Фетісова

О.М. Новіков