ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/7001/24
Провадження № 2/362/788/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без фіксування технічними засобами в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) «Діджі Фінанс» звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «Компані Інвест Фінанс» про стягнення з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором №9 від 19.06.2020 року у розмірі 39 760,00 грн., з яких: 7 200,00 грн. - сума заборгованості по тілу; 32 560,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, також просили стягнути на їх користь судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.06.2020 року ОСОБА_1 за власного волевиявлення, із повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, з використанням сервісу online-кредитування, подано заявку №9 на отримання кредиту, яка знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС», що підписана одноразовим ідентифікатором. Таким чином, ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №9 від 19.06.2020 року з ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та 19.06.2020 року йому перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 7 200,00 грн. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого 05.09.2022 року, згідно умов договору факторингу №556/ФК-22, ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» відступлено право вимоги за кредитним договором №9 від 19.06.2020 року на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до відповідача. ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» змінено найменування на ТОВ «КОМПАНІ ІНВЕСТ ФІНАНС». Згідно договору факторингу сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою, документально підтвердженою та становить 39 760,00 грн., з яких: 7 200,00 грн. - сума заборгованості по тілу; 32 560,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2024 року відкрито спрощене позовне провадження (а.с. 121-122).

05.12.2024 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що наданий суду договір про надання фінансового кредиту, роздруківка пропозиції укласти електронний договір не містить підписів сторін та не містить повного імені позикодавця, оскільки позичальником зазначено « ОСОБА_1 », що є відмінним від відповідача по справі. При укладанні договору кредитор не ідентифікував особу, якій адресована пропозиція укладення договору, що порушує правила, визначені Законом України «Про електронну комерцію». В матеріалах справи відсутні докази укладення електронного договору між відповідачем та ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» шляхом використання електронного підпису. Крім того, відповідач не отримував коштів за вказаним договором в сумі 7200 грн. 00 коп., шляхом перерахування на карту відповідача. Позивачем не надано доказів зарахування коштів на банківський рахунок та доказів повідомлення відповідача щодо пролонгації строку умов договору в частині продовження строку дії договору, ознайомлення з новим графіком погашення кредиту. Оплати за договором після спливу 30-денного строку дії договору матеріали справи не містять, тому вимога позивача щодо нарахуванн відсотків за користування кредитом після закінчення строку дії договору є необгрунтованою. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не може бути належним та допустимим доказом заборгованості, оскільки не містить даних про суму коштів, сплачених відповідачем в рахунок погашення заборгованості, спосіб формування залишку заборгованості, процентну ставку, період за який виникла заборгованість, розрахунок не був погоджений з відповідачем та не підтверджений первинними обліковими бухгалтерськими документами. Також, матеріалами справи не підтверджується, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача в розмірі заборгованості, про який зазначає позивач. Договір факторингу не містить істотних умов договору, відсутні докази розрахунку позивачем по договору факторингу. Відповідач зазначає, що у зв`язку з розглядом даної справи відповідачем понесено витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн. (а.с. 148-152).

17.12.2024 року представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» подав відповідь на відзив. Зазначає про безпідставність, необгрунтованість обставин, зазначених у відзиві на позовну заяву. Підписання кредитного договору здійснювалось за вільним волевиявленням відповідача, шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону позичальника, вказаний ним при укладанні договору. Кредитний договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля, кредитний договір не було б укладено. Сторони узгодили розмір кредиту, строк, умови кредитування, порядок черговості погашення заборгованості, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору. Долучений позивачем розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами відповідачем не спростований, клопотання про проведення експертизи заявлено не було, контрозрахунку не наведено, доказів повернення кредитних коштів не надано. Отримані грошові кошти було зараховано на платіжну картку позичальника операторами он-лайн послуг платіжної інфраструктури, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Позивач не володіє оригіналами первинних документів, які підтверджують факт перерахування коштів відповідачу, такі документи є банківською таємницею. Також зазначає, що звернення до суду з даним позовом відповідає строку позовної давності. Розмір витрат позивача на правову допомогу є необгрунтованим, безпідставним, не відповідає критерію розумності, реальності адвокатських витрат (а.с. 161-179).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.01.2025 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів з АТ «Універсал Банк», зокрема інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: наявного у ОСОБА_1 карткового рахунку, відкритого у банку станом на 19.06.2020 року; наявного карткового рахунку НОМЕР_1 ; виписку по рахунку за номером картки НОМЕР_1 в період з 19.06.2020 по 19.07.2020 року (а.с.191-192).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує (а.с. 16, 178).

ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі (а.с. 173).

Представник третьої особи ТОВ «Компані Інвест Фінанс» в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином (а.с. 144), причини неявки суду не відомі.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням доводів, наведених у відзиві у позовній заяві, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 19.06.2020 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір №9 про надання фінансового кредиту, відповідно до п. 1.1 якого Товариство зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти (кредит) на суму 7200,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, на умовах встановлених цим договором (а.с. 47-55).

В силу п. 1.2 кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту Позичальником.

Пунктом 1.3 договору визначено, що нарахування процентої ставки за користування кредиту залежить від фактичного виконання позичальником умов цього договору, яка становить: знижена процентна ставка в розмірі 1% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (річна процентна ставка становить 365%) застосовується на період строку надання кредиту (починаючи з першого дня перерахування суми кредиту та до закінчення строку кредиту, визначеного п. 1.2 договору, якщо в цей строк позичальник здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом 3 робочих днів (п. 1.3.1 договору). Стандартна процентна ставка в розмірі 2% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (річна процентна ставка становить 730%) застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.2 договоу, якщо позичальник не виконав умови зазначені в п. 1.3.1 договору для застосування зниженої процентної ставки (п. 1.3.2 договору).

Розділом 2 договору визначено, що кредит надається в національній грошовій одиниці України гривні шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на платіжні/банківську картку, реквізити якої надані позичальником Товариству з метою отримання кредиту протягом 3 робочих днів з моменту укладення цього договору.

У п. 9.2 договору визначено, що укладення цього договору здійснюється за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (ІТС) Товариства, доступ якої забезпечується позичальнику через веб-сайт. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) Товариством та її прийняття (акцепту) позичальником. У разі погодження позичальником з умовами запропонованої товариством оферти, позичальник має заповнити в особистому кабінеті заяву про прийняття оферти (здійснити акцепт оферти). Заява про акцепт оферти підписується заявником в ІТС товариства електронним підписом одноразовим ідентифікатором (п. 9.3).

29.01.2021 року, 06.05.2021 року сторони уклали додаткову угоду про зміни умов договору №9 від 19.06.2020 року щодо реструктуризації заборгованості (а.с. 56-61).

24.07.2020 року, 10.08.2020 року, 23.08.2020 року, 09.09.2020 року, 24.09.2020 року, 10.10.2020 року, 26.10.2020 року, 12.11.2020 року, 26.11.2020 року, 25.12.2020 року сторони уклали додаткову угоду про зміну умов договору №9 від 19.06.2020 року, відповідно до яких змінено строк надання кредиту, остання дата надання кредиту до 08.01.2021 року, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором (а.с. 66-75).

05.09.2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №556/ФК-22, відповідно до п. 2.1 якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити Клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором (а.с. 87-96).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022 року, позивач набув право вимоги за кредитним договором №9 від 19.06.2020 року, боржником за яким є ОСОБА_1 , заборгованість за договором становить 39 760,00 грн., з яких: 7 200,00 грн. - сума заборгованості по тілу; 32 560,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 123).

Згідно до інформаційної довідки від 14.12.2022 року, ТОВ «Платежі Онлай», як оператор послуг платіжної інфраструктури підтвердило проведення успішної операції 19.06.2020 року о 7:35:10 на суму 7 200,00 грн., номер патіжної карти НОМЕР_1 (а.с. 98).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). У статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ізст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 Цивільного кодексу України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 зазначеного Закону передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Водночас електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

При цьому, з системного аналізу зазначених вище положень закону вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У постанові Верховного суду від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини 1 ст.1050 ЦК України з урахуванням ст.ст.526, 527, 530 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

21.03.2025 року від АТ «Універсал Банк» надійшла до суду витребувана інформація на виконання ухвали суду від 27.01.2025 року, відповідно до якої зазначено, що станом на 19.06.2020 року у ОСОБА_1 були відкриті карткові рахунки у банку. Платіжна картка № НОМЕР_2 була емітована банком, на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 207-208).

Відповідно до виписки по рахунку за номером № НОМЕР_2 , що належить відповідачу, слідує, що 19.06.2020 року о 07:35:10 ОСОБА_2 було зараховано 7 200,00 грн., що відповідає часу та сумі зарахування коштів за кредитним договором №9 від 19.06.2020 року (а.с. 208 зворотня сторона).

Доданими до позову документами, зокрема, копією електронного кредитного договору, електронної оферти (пропозиції укласти електронний договір), заяви про прийняття оферти (акценпт), інформаційної довідки про перерахування кредитних коштів, виписки по рахунку, підтверджуються існування між сторонами кредитних відносин.

З огляду на викладене, позивачем доведено належними доказами укладення відповідачем кредитного договору №9 від 19.06.2020 року та неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, наявності заборгованості за кредитним договором в розмірі 39 760,00 грн., з яких: 7 200,00 грн. - сума заборгованості по тілу; 32 560,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Доказів, що спростовують позовні вимоги та розмір заборгованості за кредитним договором, відповідачем суду не надано.

Наведені стороною відповідача доводи з приводу того, що кредитний договір не укладався, кредитні кошти не отримувались, суд не приймає до уваги.

Посилання відповідача, що стороною позичальника в договорі зазначено « ОСОБА_1 », в той час, коли відповідчем у позові зазначений « ОСОБА_1 », які є різними особами, суд відхиляє, з огляду на те, що персональні дані позичальника, і відповідача, є ідентичними, зокрема, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 . Позичальник та відповідач є однією особою.

Також ОСОБА_1 не спростовано, що банківська платіжна картка № НОМЕР_2 належить не відповідачу, а іншій особі.

Також суд не приймає доводи відповідача стосовно неправомірного нарахування відсотків після закінчення строку дії договору.

Пунктом 3.1 договору визначено, що нарахуваня процентів за цим договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення.

Враховуючи, що у визначений договором строк надання кредиту позичальник не здійснив погашення суми заборгованості за тілом кредиту, а тому, відповідно до п. 3.1 договору, нарахування процентів після закінчення строку дії договору, є правомірним.

Також судової критики заслуговують доводи сторони відповідача щодо відсутності доказів отримання позивачем права вимоги за кредитним договором №9 від 19.06.2020 року, ціни придбання права грошової вимоги, сплати ціни договору за договором факторингу.

Зокрема, розділом 2 договору факторингу визначено порядок розрахунків між клієнтом та фактором. Позивачем надано відповідні платіжні інструкції розрахунків за вказаним договором: №2474 від 06.09.2022 року, №2493 від 12.09.2022 року, №2544 від 19.09.2022 року, платником за якими є ТОВ «Діджи Фінанс», отримувачем ТОВ «ФК Інвест Фінанс» (), призначення платежу «договір факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022 року без ПДВ» (а.с. 106-107).

Інші доводи, зазначені відповідачем, не приймаються судом до уваги, оскільки не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а також враховуючи те, що відповідач неналежно виконує свої зобов`язання за укладеним договором й відповідно не надав суду доказів на спростування вказаного, приходить до висновку, що позов ТОВ «Діджи Фінанс» є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного.

За п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК Українидо витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Так, у матеріалах справи міститься: копія договору №42649746 про надання правової допомоги від 01.04.2024 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М. від 16.09.2024 року, акт підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 16.09.2024 року (а.с. 20, 40, 42-46).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставіст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у рішенні в справі Laventsv. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На ці ж обставини та критерії посилається Верховний Суд у справі №756/2114/17 від 13.02.2019 року, зменшивши розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи.

Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, співмірність складності справи із наданими адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого вст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що витрати в розмірі 2000,00 грн. відповідатимуть критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також не суперечатимуть принципу розподілу таких витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2 422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про електронну комерцію», статтями 512, 514, 516, 525, 526, 612, 625, 639, 1046, 1047, 1049, 1055, 1077 ЦК України, статтями 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №9 від 19.06.2020 року у розмірі 39 760,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2000,00 гривень.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , адреса: 04112, м. Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс», код ЄДРПОУ 40284315, адреса: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 7, прим. 28.

Текст рішення складено 11.04.2025 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко