Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/1663/25
Провадження № 2/279/1009/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року м. Коростень

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Івашкевич О.Г., з секретарем судового засідання Маковською Д.О., розглянувши цивільну справу № 279/1663/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі у власність частини житлового будинку, припинення права спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

17.03.2025 року до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділення в натурі у власність частини житлового будинку, припинення права спільної часткової власності.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області 25 грудня 2015 року та зареєстрованому в реєстрі за №2898, позивачу на праві приватної власності належить 2/5 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою : АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:034:0026, яка належить позивачу на праві спільної часткової власності.

Власником інших 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом 09.08.2004 за №5434, є ОСОБА_2 .

Розпорядженням Житомирської обласної державної адміністрації від 25.07.2024 року №449 вулиця 9-го Травня м. Коростеня, перейменовано на вулицю Героїв України.

Зазначає, що між ними фактично розподілено будинок на дві квартири, склався порядок користування приміщеннями будинку і господарськими спорудами, кожний з них за власні кошти проводить ремонт, здійснює оплату комунальних послуг.

Наявність того факту, що житловий будинок є спільною частковою власністю перешкоджає їй в повній мірі здійснювати своє право власності, оскільки для цього необхідна згода відповідача - іншого співвласника будинку у відповідності до чинного законодавства України.

З огляду на зазначене звернулась до суду з даним позовом, в якому просить суд виділити в натурі у власність 2/5 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , що складається із приміщень: веранда 2-1 площею 5,1 м.кв., кухня 2-2 площею 9,0 м.кв., кімната 2-3 площею 10,8 м.кв., 1/2 сараю «Б», сарай «61», сарай «62», туалет «Т» частина огорожі, як окремий об' єкт нерухомого майна та припинити право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_2 .

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.03.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

27.03.2025 року представником позивача на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху до суду подано уточнюючу позовну заяву, в якій просить: розділити в натурі, перебуваючий у спільній частковій власності житловий будинок АДРЕСА_2 , припинивши право спільної часткової власності на будинок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

Виділити у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в натурі 2/5 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 24.9 кв. м., житловою 10,8 кв.м, а саме: веранда 2-1 пл. 5,1 м.кв., кухня 2-2 пл. 9,0 м.кв.,кімната 2-3 пл. 10,8 м.кв., частина сараю "Б", сарай "б1", сарай "б2", туалет "Т", частина огорожі, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:034:0026, 2/5, яка належить позивачу на праві спільної часткової власності;

Виділити у власність ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в натурі 3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , що складається з приміщень: веренда 1-1 площею 9,7 м.кв., кладова 1-2 площею 2,3 м.кв., коридор 1-3 площею 3,8 м.кв., кухня 1-4 площею 9,5 м.кв., кімната 1-5 площею 17,1 м.кв., ганок "а2", 1/2 частина сараю "Б", літня кухня "Б1", прибудова до літньої кухні "б", сарай "В", сарай "Д", туалет "Т1", частина огорожі, як окремий об`єкт нерухомого майна.

Одночасно просить суд стягнути з відповідача 2087,24 грн. судового збору, сплаченого при поданні заяви до суду.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31.03.2025 року відкрито провадження у цивільній справі. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Відповідач належним чином повідомлялася про розгляд справи, а також дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання, шляхом неодноразового направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі та судової повістки про виклик до суду за місцем реєстрації. Також в матеріалах справи міститься заява представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи, отже відповідач є обізнаною про наявність в провадженні суду вищевказаної цивільної справи. У встановлений строк правом подачі відзиву на позов не скористалася, будь яких заяв, клопотань, що стосуються розгляду справи до суду не подала.

20.05.2025 року представником позивача та позивачем подано до суду заяви в якій просять підготовче засідання проводити без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити.

Під час підготовчого провадження та проведення підготовчого засідання у даній справі вчинено підготовчі дії, передбачені ч. 2 ст. 197 ЦПК України, зокрема, з`ясовано обсяг доказів, встановлено порядок з`ясування обставин та дослідження доказів під час розгляду справи по суті; визначено дату проведення судового засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20.05.2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні о 13 год. 30 хв. 27.05.2025 року.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Позивачем та її представником подано до суду заяви, в яких просять розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити.

В силу ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1ст. 19 ЦПК України, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що позивачем порушено спір з приводу поділу з виділенням в натурі у власність частини житлового будинку та припинення права спільної часткової власності. Майном згідно якого порушено спір є будинок АДРЕСА_2 .

Позивачу на підставі договору дарування від 25.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко І.В. та зареєстрованому в реєстрі за №2898, належить 2/5 частки спірного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0683 га кадастровий номер :02:034:0026.

Іншим співвласником 3/5 частин спірного будинку є відповідач у справі - ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 09.08.2004 року та зареєстрованому в реєстрі за №5434.

Сторонами у справі фактично визначено порядок користування будинком, будинок в цілому розподілений на окремі ізольовані квартири з господарськими будівлями, але наявність факту того, що житловий будинок є спільною частковою власністю, перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності (отримати субсидію, розпоряджатись належною частиною будинком, зареєструвати інших осіб в будинку, тощо), окремо у власність не виділено квартири.

З акту про розподіл часток в натурі житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами вбачається що в користуванні позивача знаходяться: веранда 2-1 пл. 5,1 м.кв., кухня 2-2 пл. 9,0м.кв.,кімната 2-3 пл. 10,8 м.кв., частина сараю "Б", сарай "б1", сарай "б2", туалет "Т" частина огорожі.

У користуванні відповідача знаходиться: веренда 1-1 площею 9,7 м.кв., кладова 1-2 площею 2,3 м.кв., коридор 1-3 площею 3,8 м.кв., кухня 1-4 площею 9,5 м.кв., кімната 1-5 площею 17,1 м.кв., ганок "а2", 1/2 частина сараю "Б", літня кухня "Б1", прибудова до літньої кухні "б", сарай "В", сарай "Д", туалет "Т1", частина огорожі.

Тобто між співвласниками склався сталий порядок користування приміщеннями будинку і господарськими спорудами.

З висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 358 від 27.06.2024 року складеного КП "Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації" слідує, що за технічними показниками житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , який належить позивачу - ОСОБА_1 та відповідачу - ОСОБА_2 , може бути поділено на дві житлові квартири.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого майнового чи немайнового права чи інтересу інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 317 ЦК України визначений зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із ч. 1,2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.

Відповідно до ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється (постанова Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц).

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 вказано, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку має місце не виділ, а поділ майна, оскільки об`єктом поділу є житловий будинок садибного типу з господарськми будівлями та спорудами, який перебуває у спільній частковій власності двох співвласників.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 583/2924/20 зазначено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Визначальним для поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2023 року у справі № 520/8307/15-ц.

Щодо відступлення від розміру ідеальних часток суд зазначає, що відповідач, частка якого зменшується у разі поділу житлового будинку та припинення спільної часткової власності, має право на присудження грошової компенсації з іншого власника, у даному випадку- позивача.

В матеріалах справи наявні відомості щодо розміру часток та наявний висновок згідно якого поділ житлового будинку є технічно можливим в межах приміщень, якими фактично користуються сторони.

Позивач, посилаючись на ст.367 ЦК України просив розділити в натурі житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що перебуває наразі у спільній частковій власності позивача та відповідача.

Згідно з техічним паспортом на будинок, експлікацією приміщень в будинку садибного типу по АДРЕСА_1 відповідно до позовних вимог позивач , якій належить 2/5 частки у праві власності на будинок, просить виділити їй в натурі як окремий об`єкт нерухомого майна частину житлового будинку, загальною площею 24,9 кв.м. (житловою 10,8), а відповідачу, яка є власником 3/5 частки житлового будинку, приміщення загальною площею 42,4 кв. м (житловою 17,1). Ідеальна частка позивача (2/5) у праві власності на житловий будинок загальною площею 67,3 кв.м (житлової 27,9 кв.м) складає 26,92 кв.м., а відповідача (3/5) -40,38 кв.м.

Отже, позивач просить виділити їй як окремий об`єкт частину житлового будинку, яка у незначній мірі (на 2,02 кв.м.) відступає, але є меншою від ідеальної частки. Питання щодо компенсації відступу від ідеальних часток позивачем не ініційовано, отже, права відповідача у цій справі не порушується, оскільки фактично загальна площа приміщень у будинку збільшується на користь відповідача на 2,02 кв.м. від ідеальної частки.

Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У суду не має сумнів щодо належності, достовірності долучених до матеріалів справи доказів.

Відповідач не спростовує висновок щодо можливості поділу житлового будинку та не заперечує щодо виділення в натурі кожному із співвласників частини нерухомості і припинення права спільної часткової власності на житловий будинок. Судом встановлено, що незначне відступлення від ідеальних часток у праві спільної часткової власності відбувається на її користь.

У постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 404/7307/14 зазначено, що учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Враховуючи висновок щодо технічної можливості поділу житлового будинку в межах приміщень, якими фактично користуються сторони та те, що таке виділення не порушує права відповідача, оскільки частини будинку є відокремленими та самодостатніми, обладнані окремими виходами та протягом тривалого часу використовуються кожним із співвласників, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки позов задоволено повністю, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати зі сплату судового збору у розмірі 2087,24 грн.

Керуючись ст. 4, 12, 19, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273,274, 279, 354, 355 ЦПК України та ст. 319, 358, 367 ЦК України

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Здійснити поділ житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_1 в натурі у власність як окремий об`єкт нерухомого майна 2/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 24,9 кв. м., житловою 10,8 кв.м, а саме: веранда 2-1 пл. 5,1 м.кв., кухня 2-2 пл. 9,0 м.кв.,кімната 2-3 пл. 10,8 м.кв., частина сараю "Б", сарай "б1", сарай "б2", туалет "Т", частина огорожі.

Виділити ОСОБА_2 в натурі у власність як окремий об`єкт нерухомого майна 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 42,4 кв. м., житловою 17,1 кв.м, а саме: веренда 1-1 площею 9,7 м.кв., кладова 1-2 площею 2,3 м.кв., коридор 1-3 площею 3,8 м.кв., кухня 1-4 площею 9,5 м.кв., кімната 1-5 площею 17,1 м.кв., ганок "а2", 1/2 частина сараю "Б", літня кухня "Б1", прибудова до літньої кухні "б", сарай "В", сарай "Д", туалет "Т1", частина огорожі.

Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2087,24 грн. у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його винесення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: Оксана ІВАШКЕВИЧ