___________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/906/25
Провадження № 2/947/1165/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2025 року м. Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Скриль Ю.А.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

за участі:

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Макарова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Київського районного суду м. Одеси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визначення місця проживання малолітнього сина,

ВСТАНОВИВ:

07 січня 2024 року позивачка ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Макарова Ігоря Михайловича, звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визначення місця проживання разом з матір`ю малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що у травні 2022 року вона познайомилася з ОСОБА_2 . Через певний час після знайомства між ними склалися близькі стосунки і вже того ж року вони почали спільно проживати однією сім`єю, як чоловік і дружина, без реєстрації шлюбу. Протягом спільного проживання, яке тривало 2 роки і 6 місяців, а саме до листопада 2024 року, сторони вели спільне господарство, мали взаємні почуття любові та поваги, підтримували один одного морально та матеріально, дбали про спільний побут. У 2023 році в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , якого вони виховували певний час. Однак після народження дитини стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поступово почали погіршуватися. ОСОБА_1 зазначає, що все частіше між нею та ОСОБА_2 виникали конфлікти, що супроводжувалися гучними сварками у присутності їх спільної малолітньої дитини. Кінцевою причиною для остаточного припинення спільного проживання стала ситуація, коли ОСОБА_2 вчинив фізичне насильство що до їх малолітнього сина. Внаслідок дій ОСОБА_2 у дитини залишилися синці на чолі, що підтверджується фотографіями, які додані до позовної заяви. Після чого ОСОБА_1 припинила будь-яке спільне проживання з ОСОБА_2 . ОСОБА_1 зазначила, що займається власною справою, має постійний та стабільний дохід, що дозволяє їй повністю забезпечувати фізичні, освітні, культурні та побутові потреби малолітнього сина. Завдяки гнучкому графіку роботи вона має змогу приділяти належну увагу та забезпечувати належне виховання та догляд дитині. Вважає, що вона сумлінно та відповідально виконує батьківські обов`язки, створила для дитини усі необхідні умови для повноцінного життя та розвитку: у малолітнього сина є окреме спальне місце, простір для ігор та занять, доступ до освіти, медичного обслуговування та всього необхідного для його гармонійного розвитку. Дитина має тісний емоційний зв`язок з матір`ю, проживає разом з нею у звичному та усталеному середовищі, порушення якого може призвести до негативних наслідків з огляду на вік дитини. Крім того, ОСОБА_1 повідомила, що ОСОБА_2 неодноразово висловлював погрози викрасти дитину та не повернути її. У зв`язку з цим вона звернулася до поліції із відповідною заявою, копія заяви додається. Крім того ОСОБА_1 зазначає, що батько дитини не бере участі у вихованні малолітнього сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток, здоров`я, навчання та дозвілля. Відповідач не забезпечує дитину необхідним одягом, харчуванням та іншими потребами. Усі питання, що стосуються виховання та догляду за дитиною, ОСОБА_1 змушена вирішувати самостійно, без будь-якої участі або підтримки з боку ОСОБА_2 .

З метою захисту інтересів дитини та недопущення завдання будь-якої фізичної та психологічної шкоди дитині через зміну місця проживання та оточуючого середовища у цілому, ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Скриль Ю.А.

Ухвалою суду від 27.01.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 25.02.2025, яке не відбулось через відсутність підтвердження належного повідомлення ОСОБА_2 , а також висновок третьої особи. Підготовче засідання відкладене на 24.03.2025.

У підготовче засідання сторони не з`явились.

Від третьої особи Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області 24.03.2025 р. надійшов Висновок від 20.03.2025 р. про визначення місця проживання дитини. Окрім цього представник третьої особи просить розглядати справу за відсутності представника третьої особи. Висновок органу опіки та піклування від 20.03.2025 р. підтримує.

Від адвоката Макарова Ігоря Михайловича 24.03.2025 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів до справи, довідка від 19.03.2025 №221, характеристика ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідь на адвокатський запит від 19.03.2025 № 22, акт обстеження умов проживання від 14.03.2025.

Окрім цього, 24.03.2025 від адвоката Макарова Ігоря Михайловича через систему «Електронний суд» надійшла заява, відповідно до якої сторона позивача просить провести підготовче засідання за її відсутності, проти закриття підготовчого засідання не заперечує.

ОСОБА_2 у підготовче засідання, призначене на 25.02.2025 та 24.03.2025, не з`явився, про дату, час і місце проведення повідомлений належним чином: рекомендованим поштовим відправленням на зареєстровану у встановленому порядку адресу: АДРЕСА_1 .

До суду з АТ «УКРПОШТА» повернулось рекомендоване поштове відправлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Від ОСОБА_2 заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву до суду не надійшло. Причини неявки суду не повідомив, питання про відкладення проведення засідання перед судом не порушував.

Ухвалою суду від 24.03.2025 закрито підготовче засідання справу призначено до розгляду по суті, призначене судове засідання на 23.04.2025.

У судовезасідання 23.04.2025 ОСОБА_2 не з`явився, заяв, клопотань до суду від нього не надходило. Про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлялась за допомогою розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада». З метою забезпечення загальних засад та завдань цивільного судочинства судове засідання відкладено на 22.05.2025 з метою повторного інформування ОСОБА_2 за допомогою розміщення оголошення.

У судовезасідання 22.05.2025 ОСОБА_2 не з`явився. Заяв та/або клопотань до суду від нього не надходило.

Представник позивачки адвокат Макаров Ігор Михайлович у судовому засіданні підтримав позовну заяву, просив задовольнити.

В судове засідання представник органу опіки та піклування служби у справах дітей не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, органу опіки та піклування з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини, покладаються на розсуд суду.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вислухавши аргументи сторони ОСОБА_1 , дійшов таких висновків.

Суд установив, що ОСОБА_1 з 2022 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 .

В період фактичних шлюбних відносин у сторін по справі народилася дитина, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 2395 від 10.11.2023, місце державної реєстрації Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що вбачається із копії свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 в позовній заяві зазначила, що після народження дитини стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поступово почали погіршуватися. Також в позовній заяві зазначено, що все частіше між нею та ОСОБА_2 виникали конфлікти, що супроводжувалися гучними сварками у присутності їх спільної малолітньої дитини. Кінцевою причиною для остаточного припинення спільного проживання стала ситуація, коли ОСОБА_2 вчинив фізичне насильство що до їх малолітнього сина. Внаслідок дій ОСОБА_2 у дитини залишилися синці на чолі, що підтверджується фотографіями, які додані до позовної заяви. Після чого ОСОБА_1 припинила будь-яке спільне проживання з ОСОБА_2 .

Крім того, ОСОБА_1 повідомила, що ОСОБА_2 неодноразово висловлював погрози викрасти дитину та не повернути її. У зв`язку з цим вона звернулася до поліції із відповідною заявою.

Фактично з листопада 2024 року сторони припинили жити разом, однак дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишився проживати разом з матір`ю.

Позивачка у судовому засіданні вказала, що займається власною справою, має постійний та стабільний дохід, що дозволяє їй повністю забезпечувати фізичні, освітні, культурні та побутові потреби малолітнього сина. Також ОСОБА_1 вказала, що батько дитини не бере участі у вихованні малолітнього сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток, здоров`я, навчання та дозвілля. ОСОБА_2 не забезпечує дитину необхідним одягом, харчуванням та іншими потребами. Усі питання, що стосуються виховання та догляду за дитиною позивачка вирішує самостійно, без будь-якої участі або підтримки з боку відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Згідно з ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з висновком про визначення місця проживання дитини від 20.03.2025, складеним органом опіки та піклування Кароліно - Бугазської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, вбачається, що ОСОБА_1 створено належні умови для гармонійного розвитку дітей, орган опіки та піклування Кароліно - Бугазської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, вважає за доцільне винести питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, приймає до уваги вказаний висновок органа опіки та піклування Кароліно - Бугазської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до відповіді від 19.03.2025 №22 на адвокатський запит № 01/03/2025 від 10.03.2025 КНП «Затоківська амбулаторія загальної практики - сімейної медицини» зазначила наступне - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно є пацієнтом нашого закладу, а саме лікаря загальної практики - сімейного лікаря ОСОБА_5 . На прийом до лікаря дитину, ОСОБА_3 завжди приводить мати, ОСОБА_1 . Батько ОСОБА_3 жодного разу до лікаря дитину не приводив та станом здоров`я сина не цікавився.

Згідно до акту обстеження умов проживання, який засвідчений підписом начальника ССД Бахтій Г.Л. та печаткою органу місцевого самоврядування «Служба у справах дітей Кароліно - Бугазської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області», зазначається, що сосунки у сім`ї теплі, родинні, ОСОБА_3 усміхнений, очима слідкує за мамою, любить її. Старший син грається з братом, дружні відносини. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: окреме спальне місце, в наявності місце для ігор; речі особистого вжитку; одяг та взуття за сезоном; білизна; безліч іграшок.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Положеннями частин 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки абоувідповіднихвипадкахзаконніопікунинесутьосновнувідповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц (провадження № 61-13272св18).

Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 року у справі №640/2670/17.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, враховуючи правову позицію Верховного Суду, сформульовану в постанові від 23 березня 2023 року у справі № 759/4616/19-ц, зазначив, що здебільшого потреба у втручанні держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо визначення місця проживання дітей або участі одного з батьків у їх вихованні зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанні віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах дітей.

Отже, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, добросовісне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, дійшов висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 .

При цьому суд вказує на те, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє права ОСОБА_2 спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останньої з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні.

Керуючись ст.ст. 5, 10,12,13,76,81,141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Кароліно - Бугазської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підписане 30.05.2025.

Суддя Ю. А. Скриль