КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9379/2025
справа №755/1181/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року, постановлену під головуванням судді Коваленко І.В.,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, -

встановив:

1. Рух справи в суді першої інстанції.

В січні 2025 року до суду звернулось ПрАТ «СК «АРКС» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху. Позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви. Запропоновано з метою визначення підсудності у цій справі вказати та надати суду докази, що підтверджують зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання чи перебування у Дніпровському районі м. Києва відповідача (договір оренди, довідка внутрішньо переміщеної особи, копію паспортного документа, тощо).

03 березня 205 року позивач направив до суду клопотання про усунення недоліків позову. Вказав, що у відповідно до положень Закону України «Про захист персональних даних» відомості про зареєстроване місце проживання фізичної особи є конфіденційною інформацією, у зв`язку із чим не можуть бути надані позивачем за його зверненням до компетентних органів. Зазначено, що останньою відомою позивачеві адресою проживання відповідача є адреса, зазначена в позові, та відома позивачеві з постанови Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2020 року у справі №757/6356/20-п, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності. Копію вказаної постанови суду долучено до позовної заяви.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року позовну заяву визнано такою, що не подана, та повернуто позивачеві.

Повертаючи позов, суд першої інстанції вказав, що у встановлений судом строк позивач не усунув недоліки позову, відтак на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України позовна заява підлягає поверненню особі, яка її подала.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» подано апеляційну скаргу.

Вказує, що повернення позову у зв`язку із ненаданням позивачем відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача не є передбаченою в законі підставою для повернення позову. У разі, якщо судом установлено, що справа непідсудна цьому суду, суд надсилає справу до суду за підсудністю в порядку статті 31 ЦПК України.

Вказує, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви шляхом зазначення останнього відомого позивачеві місця перебування відповідача. Відповідним доказом є постанова суду у справі 757/6356/20-п, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності.

Посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15.04.2020 у справі №569/2295/19, від 29.01.2020 у справі №501/2443/18.

Мотивуючи наведеним, просить суд ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

4. Позиція учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

5. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

6. Фактичні обставини справи, установлені судом.

Із позовної заяви убачається, що серед відомостей про відповідача ОСОБА_1 зазначено: адреса - АДРЕСА_1 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ; серія та номер паспорту і засоби зв`язку ? невідомо.

Судом першої інстанції з метою визначення підсудності здійснено ряд запитів.

Управлінням обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 18 лютого 2025 року надано відповідь на запит суду, з якої убачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (згідно запиту суду) не значиться (а.с.14).

З даних Відповіді №1072051 від 28 січня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованої засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», особу за параметрами запиту ПІБ « ОСОБА_1 », дата народження « НОМЕР_2 », РНОКПП « НОМЕР_1 » не знайдено (а.с.12).

У відповідь на запит судом отримано Інформацію №125174228 від 28 січня 2025 року щодо реєстрації місця проживання, згідно даних якої особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не знайдено в ІТС «Реєстр територіальної громади м. Києва» (а.с.11).

Із змісту постанови Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2020 року у справі №757/6356/20-п, на яку посилається позивач в клопотанні про усунення недоліків позову, убачається, що судом установлено такі відомості щодо ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_3 ; громадянин України; проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (частина 1 статті 27 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини 2 статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 статті 185 ЦПК України (в редакції станом на залишення позову без руху) визначено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом наведених вище норм процесуального закону повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про залишення заяви без руху можливе лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали, але в установлений судом строк ухилилась від виконання вимог, зазначених в ній.

Залишаючи позов без руху, суд першої інстанції вказав не відповідність позовної заяви пункту 2 частини 3 статті 175 ЦПК України, яким передбачено, що позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Судом вказано, що позивачем на підтвердження адреси відповідача, зазначеної в позові, не надано жодних документів. При цьому, суд вказав на отримані документи на запит суду з метою визначення підсудності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вказує на таке.

У разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи (частина 6 статті 187 ЦПК України).

За приписами частин 7, 8 статті 187 ЦПК України інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

За змістом наведених вище норм процесуального закону саме на суд покладено обов`язок із перевірки зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи з метою визначення підсудності справи.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані ? відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Цим законом унормовано порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що містить ідентифікуючі особу відомості. Доступ до такої інформації є обмеженим, а отже і коло осіб, які уповноважені відповідно до законодавства запитувати таку інформацію.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у запиті суду до Управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області суд першої інстанції посилається саме на положення Закону України «Про захист персональних даних», зазначивши, що такі відомості про ОСОБА_1 необхідні для визначення підсудності справи відповідно до частини 6 статті 187 ЦПК України.

За приписами частин 9, 10 статті 187 ЦПК якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу. Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Таким чином, у разі відсутності відомостей, з яких можливо установити зареєстроване місце проживання відповідача фізичної особи, суд має вирішити питання про відкриття провадження у справі. Надалі у разі відкриття провадження у справі, суд повідомляє відповідача за тими засобами зв`язку, які повідомлені суду позивачем, а також через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Апеляційний суд вказує, що у зміст пункту 2 частини 3 статті 175 ЦПК України вкладено обов`язок позивача надати суду усю наявну у нього інформацію про сторін та інших учасників справи, зокрема, щодо відповідача фізичної особи - її ім`я, місце проживання чи перебування, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету. При цьому, така інформація має бути максимально повна та одночасно відома позивачеві, проте законодавцем не покладено на позивача обов`язок додатково підтверджувати відомості про відповідача додатковими доказами.

Слід зауважити, що положення статті 185 ЦПК України «Залишення позовної заяви без руху, повернення заяви» не містить такої підстави для повернення позову як недоведення (ненадання доказів на підтвердження) позивачем інформації про зареєстроване місце проживання відповідача фізичної особи.

Окремо колегія суддів зауважує, що відповідачем у справі вказано особу - ОСОБА_1 . Проте у запитих суду, здійснених до Реєстру територіальної громади м. Києва та за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», судом введено помилкові параметри пошуку, а саме прізвище відповідача як « ОСОБА_2 ». У відповідь на обидва запити отримано відповідь про неможливість знайти запитувану особу. Таким чином, неможливо стверджувати, що судом здійснено коректні запити щодо установлення місця реєстрації відповідача ОСОБА_1 з метою визначення підсудності.

Із наведеного убачається, що судом першої інстанції повернуто позовну заяву на підставі, яка не передбачена процесуальним законодавством.

Колегія суддів також уважає зо доцільне вказати про те, що надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви є порушенням права на справедливий захист.

У статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення ЄСПЛ у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Згідно практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

У свою чергу, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Таким чином, покладення на позивача обов`язку з доказування тих відомостей, установлення яких перебуває в межах компетенції суду на стадії досудової підготовки, містить прояви надмірного формалізму.

Отже, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та постановленою із дотриманням норм процесуального права.

Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За наведених обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова