ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м.Суми

Справа №577/2901/24

Номер провадження 22-ц/816/533/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

у присутності :

представника Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Литвин Валентини Андріївни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області

на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 серпня 2024 року у складі судді Кравченка В.О., постановленої у м. Конотоп Сумської області,

в цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на бездіяльність державного виконавця Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Германчук Валерії Юріївни щодо виконання виконавчих проваджень про стягнення боргів,

у с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати бездіяльність державного виконавця Германчук В.Ю. Конотопського відділу ДВС у Конотопського районі Сумської області Східного міжрегіонального управління юстиції щодо невжиття всіх заходів по забезпеченню виконання рішення суду та зобов`язати державного виконавця вжити всіх заходів передбачених законом щодо виконання виконавчих проведень про стягнення боргів на його користь.

Свої вимоги мотивував тим, що у державного виконавця Германчук В.Ю. перебувають виконавчі провадження відкриті 14 червня 2022 року щодо примусового виконання наступних виконавчих документів, виданих 07 червня 2022 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області, за якими стягувачем є ОСОБА_1 :

- виконавчий лист №577/650/21 про стягнення з ОСОБА_3 в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 217131 грн 00 коп. заборгованості за договором позики від 04 серпня 2015 року та 34575 грн 00 коп.. заборгованості за договором позики від 29 грудня 2015 року, а всього 251706 грн 00 коп.;

- виконавчий лист №577/650/21 про стягнення з ОСОБА_3 5034 грн 15 коп. судового збору за подання касаційної скарги;

- виконавчий лист №577/650/21 про стягнення з ОСОБА_2 в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 217131 грн 00 коп. заборгованості за договором позики від 04 серпня 2015 року та 34575 грн 00 коп. заборгованості за договором позики від 29 грудня 2015 року, а всього 251706 грн 00 коп.;

- виконавчий лист №577/650/21 про стягнення з ОСОБА_2 5034 грн 15 коп. судового збору за подання касаційної скарги.

Виконавчі провадження були відкриті ще у червні 2022 року, проте до теперішнього часу заборгованість не сплачена.

Заявник стверджує, що з дня відкриття виконавчого провадження та до 10 жовтня 2023 року жодних дій з примусового виконання даного рішення суду виконавцем не вчинялося. Лише 10 жовтня 2023 року було описано майно боржників, однак до часу звернення до суду із скаргою майно не було виставлено на реалізацію, також не призначена оцінка майна.

На переконання скаржника, зважаючи на відповідь Національного банку України про відсутність боргів у ОСОБА_4 перед АТ «КБ «Володимирський», наявність обтяження не є перешкодою для реалізації арештованого майна, що перебуває в іпотеці вказаного товариства, яке на даний час вже ліквідоване.

Вважає, що здійснені виконавчі дії є недостатніми та неповними, оскільки не відповідають вимогам ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає обов`язок державного виконавця проводити перевірку майнового стану боржника не менше одного разу на два тижні щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області ухвалою від 06 серпня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Конотопського відділу ДВС у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Германчук В.Ю. задовольнив.

Визнав неправомірною бездіяльність державного виконавця Конотопського відділу ДВС у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління юстиції Германчук В.Ю., допущену по зведених виконавчих провадженнях № 72996734 та №72995744 від 10 жовтня 2023 року.

Зобов`язав державного виконавця Конотопського відділу ДВС у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Германчук В.Ю. невідкладно провести виконавчі дії відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» з примусового виконання наступних виконавчих документів, виданих 07 червня 2022 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області, за якими стягувачем є ОСОБА_1 :

- виконавчий лист №577/650/21 про стягнення з ОСОБА_3 в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 217131 грн 00 коп. заборгованості за договором позики від 04 серпня 2015 року та 34575 грн 00 коп. заборгованості за договором позики від 29 грудня 2015 року, а всього 251706 грн 00 коп.;

- виконавчий лист №577/650/21 про стягнення з ОСОБА_3 5034 грн 15 коп. судового збору за подання касаційної скарги;

- виконавчий лист №577/650/21 про стягнення з ОСОБА_2 в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 217131 грн 00 коп. заборгованості за договором позики від 04 серпня 2015 року та 34575 грн 00 коп. заборгованості за договором позики від 29 грудня 2015 року, а всього 251706 грн 00 коп.;

- виконавчий лист №577/650/21 про стягнення з ОСОБА_2 5034 грн 15 коп. судового збору за подання касаційної скарги.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Конотопський відділ державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам у справі, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.

У доводах апеляційної скарги вказує на те, що примусове виконання виконавчих документів нерозривно пов`язане з майном, одержаним боржниками у спадщину, до складу якої увійшла: земельна ділянка за кадастровим номером 591040000:06:017:0004 площею 0,9339, ціле вбудоване нежитлове приміщення, площею 2036,9 кв.м., що розміщені за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час перебуває в іпотеці на підставі договору іпотеки від 10 жовтня 2006 року і частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Звертає увагу на те, що чинне законодавство не містить правового механізму звернення стягнення на заставне майно всупереч волі заставодержателя, у зв`язку з чим у державного виконавця відсутні повноваження на державну реєстрацію припинення іпотеки.

Вказує на те, що судом першої інстанції не було надана належна оцінка листами органу опіки та піклування Конотопської міської ради від 05 червня 2024 року, якими відмовлено державному виконавця здійснити продаж успадкованого неповнолітніми боржниками житлового будинку, помилкового оцінивши відсутність такого права на бездіяльність державного виконавця.

Зазначає, що при зверненні стягнення на майно боржників державний виконавець в повній мірі врахував положення ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» та переліку майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами.

Наголошує на тому, що відділом здійснено примусове виконання за заздалегідь регламентованими та оголошеними правилами, що свідчить про дотримання принципу верховенства права в повній мірі. Натомість ані судом першої інстанції, ані скаржником не зазначені конкретні правові підстави для вчинення державним виконавцем заходів примусу, прямо передбачених Законом України «Про виконавче провадження» або іншими актами законодавства які можуть бути застосовані при примусовому виконанні судового рішення. Ухвала суду не містить правової визначеності щодо конкретних заходів примусового виконання виконавчих листів про стягнення коштів з неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які є можливими при виконання даних рішень, окрім уже вжитих відділом.

У встановлений апеляційним судом строк відзивів на апеляційну скаргу подано не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що постановами державний виконавців Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 14 червня 2022 року (а.с. 3-6) відкриті виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів №2/577/497/21, виданих 07 червня 2022 року Конотопським міськрайонним районним судом Сумської області:

про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5034 грн 15 коп. судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги (ВП №69220954);

про стягнення з ОСОБА_3 в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 217131 грн 00 коп. заборгованості за договором позики від 04 серпня 2015 року та 34575 грн 00 коп. заборгованості за договором позики від 29 грудня 2015 року, а всього на загальну суму 251706 грн 00 коп. заборгованості за договором позики (ВП №69227102);

про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5034 грн 15 коп. судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги (ВП №69220961);

про стягнення з ОСОБА_2 в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 217131 грн 00 коп. заборгованості за договором позики від 04 серпня 2015 року та 34575 грн 00 коп. заборгованості за договором позики від 29 грудня 2015 року, а всього на загальну суму 251706 грн 00 коп. заборгованості за договором позики (ВП №69227049).

Вказані виконавчі провадження були об`єднані у зведені виконавчі провадження №729954744 №72996734.

Листом від 06 травня 2024 року Управлінням забезпечення примусового виконання рішення у Сумській області, у відповідь на звернення ОСОБА_1 , повідомило, що у ході примусового виконання рішень суду, державним виконавцем з метою виявлення майна боржників та рахунків, відкритих в установах банку, керуючись вимогами ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» направлено запити до правореєструючих органів та отримана відповідна інформація. Встановлено, що належне боржникам нерухоме майно перебуває в податковій заставі Головного управління ДПС у Сумській області та в іпотеці АТ «КБ «Володимирський». 10 жовтня 2023 року державним виконавцем, керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» здійснено опис та арешт майна боржників, а саме: земельної ділянки за кадастровим номером 591040000:06:017:0004 площею 0,9339, ціле вбудоване нежитлове приміщення, площею 2036,9 кв.м., що розміщені за адресою: АДРЕСА_1 . Також державним виконавцем направлено вимоги до НБУ та АТ «КБ «Володимирський», який є іпотекодержателем, стосовно надання розміру боргу по іпотечному договору та надання дозволу на реалізацію майна, яке перебуває в іпотеці. 13 вересня 2022 року та 13 липня 2023 року державним виконавцем на виконання вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанови про арешт майна та про арешт коштів боржника, про що внесено відповідні дані до Реєстрів обтяжень рухомого та нерухомого майна за №№47841176, 47840908, 30030745, 300307652, копії якої направлено для виконання до фінансових установ. Також державним виконавцем направлено вимоги до ТОВ «Лекснавігатор» та ТОВ «Інвест Кредит Капітал» стосовно відомостей щодо погашення боргу за іпотечним договором. На виконання вимог ст. 177 СК України державним виконавцем направлено запит до органу опіки та піклування Конотопської міської ради щодо надання дозволу для подальшої реалізації нерухомого майна (а.с. 7-9).

Дослідивши матеріали зведених виконавчих проваджень, судом першої інстанції було встановлено що протягом 2023 року державний виконавець здійснив опис майна боржників, один раз вийшов за місцем їх проживання, про що склав акт про відсутність боржників, та отримав відповіді від НБУ і управителів щодо описаного майна, яке перебувало в іпотеці вже ліквідованого ПАТ «КБ «Володимирський», згідно яких в описах архівних справ ПАТ «КБ «Володимирський» кредитна справа (у тому числі кредитний договір, договір іпотеки та інші документи/листування) ОСОБА_4 не зазначена та на архівне зберігання до НБУ ліквідатором не передавалася, а також ТОВ «Інвест Кредит Капітал» повідомив, що серед переданих активів відсутні відомості про боржника ОСОБА_4 та його заборгованість за договором іпотеки.

Крім того, слід зауважити, що протягом 2024 року державний виконавець здійснив лише запит до органу опіки та піклування про надання дозволу на реалізацію описаного майна, яке належить неповнолітнім боржникам, на що отримав відмову. Більше жодної виконавчої дії не вчинялося.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того що державний виконавець не вжив достатніх, ефективних заходів для своєчасного примусового виконання наведених вище виконавчих документів про стягнення на користь стягувача суми заборгованості за договорами позики та судових витрат, проявив бездіяльність усупереч статей 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», які регламентують здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення з використанням можливостей, передбачених у згаданій нормі.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Статтями 129, 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Вказані конституційні положення знайшли своє продовження у ЦПК України, а також у Законі України «Про судоустрій і статус суддів». Так, частинами першою, другою статті 18 ЦПК України та частинами другою, четвертою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, забезпечення виконання судових рішень покладається, у тому числі, на суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші процесуальні засоби, сприяють реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

На важливість належного виконання судових рішень неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) вказав, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого статті 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статті 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України, взявши до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява № 6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява № 30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04).

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України (тут і далі в редакції, чинній станом на час розгляду справи) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України № 1404-VIII).

Частиною 1 статті 18 Закону України № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом частин 4 та 5 ст. 13 Закону України № 1404-VIII опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Згідно з ч. 8 ст. 48 Закону України № 1404-VIII виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Судом першої інстанції було встановлено, що виконавчі провадження за виконавчими листами №57/650/21, виданими Конотопським міськрайонним судом Сумської області 07 червня 2022 року, відкриті 14 червня 2022 року, до 2023 року виконавчих дій з примусового виконання вказаних виконавчих листів державним виконавцем не здійснювалося.

Наведені заявником апеляційної скарги виконавчі дії, зокрема опис і арешт успадкованого боржниками майна, запити щодо стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором за яким спадкове нерухоме майно передано в іпотеку, а також запит на отримання дозволу органу опіки та піклування реалізувати майно неповнолітніх боржників були здійснені державним виконавцем лише починаючи з жовтня 2023 року.

Бездіяльність державного виконавця, яка виразилася у не вжитті протягом тривалого періоду всіх передбачених заходів щодо ефективного виконання судового рішення, порушила права заявника на справедливий судовий захист, невід`ємною складовою якого є право на виконання судового рішення та призвела до безпідставного невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, протягом тривалого періоду.

Погоджується колегія суддів і з висновками місцевого суду в частині зобов`язання державного виконавця невідкладно провести виконавчі дії відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» з примусового виконання виконавчих документів.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника)

Відповідно до наведеного положення у разі визнання оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності неправомірними суд в обов`язковому порядку зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця певним чином усунути порушення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 350/1325/17-ц (провадження № 61-3546св18), від 7 липня 2021 року у справі № 761/13085/14-ц (провадження № 61-12576св19), від 6 жовтня 2021 року у справі № 209/1944/18 (провадження № 61-18512св20).

Суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення , дійшов обгрунтованого висновку про протиправність бездіяльності державного виконавця і вирішив питання про зобов`язання державного виконавця усунути встановлені порушення.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем дійсно з порушенням строків вчинялись виконавчі дії в рамках зведених виконавчих проваджень №№72996934, 72995744, але державний виконавець не вжив усіх достатніх, ефективних заходів для своєчасного примусового виконання рішення суду і не вирішив питання щодо можливості звернення стягнення на нерухоме майно, що перебуває в заставі в порядку передбаченому ст.51 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані докази, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381; 382; 389 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області залишити без задоволення .

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 травня 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова