Справа №:755/7847/25
Провадження №: 2-з/755/110/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану в межах розгляду цивільної справи за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд :

-визнати спільним сумісним майном подружжя квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46.8 квадратних метрів;

-в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46.8 квадратних метрів;

-визнати спільним сумісним майном подружжя готівкові кошти у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) USD (доларів США);

-в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 15 000 (п`ятнадцять тисяч) USD (доларів США), які перебувають у володінні ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 );

-зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) передати у власність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) готівкові кошти у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) USD (доларів США);

-визнати спільним сумісним майном подружжя готівкові кошти у розмірі 10 000 (десять тисяч) EUR (євро);

-в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 5 000 (п`ять тисяч) EUR (євро), які перебувають у володінні ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 );

-зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) передати у власність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) готівкові кошти у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) EUR (євро).

Ухвалою Дніпровський районний суд міста Києва від 15 травня 2025 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

12 травня 2025 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, яка 14 травня 2025 року передана в провадження судді Гаврилової О.В. на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13 травня 2025 року.

За змістом поданої заяви про забезпечення позову, позивач просить суд (дослівно): «Накласти арешт на готівкові кошти 5000 (п`ять тисяч) EUR (євро) та 15 (п`ятнадцять тисяч) USD (доларів США), які зберігаються у ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) та зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) не зберігати ці кошти до моменти вирішення справи по суті.»

Заява обґрунтована тим, що:

«Відповідач в односторонньому порядку привласнила всі грошові заощадження подружжя та зберігає їх у своєму володінні.

Відповідач працює державним службовцем в Міністерстві цифрової трансформації України та належить до осіб, на яких Законом України «Про запобігання корупції» покладено обов`язок щорічно подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК.

Ознайомившись з деклараціями Відповідача можна побачити грошові активи, які є спільною власністю подружжя та підлягають поділу при розірванні шлюбу.»

Надавши в заяві про забезпечення позову оцінку поданим відповідачем за 2023 та 2024 роки деклараціям, позивач констатує, що:

«за 2024 рік, отримавши заробітну плату в розмірі менше 15 тисяч доларів, Відповідач поповнила свої грошові активи на більше ніж 32 тисячі доларів.

Це відбулось за рахунок коштів Позивача, які Відповідач привласнила та фізично володіла ними в момент розірвання шлюбу і володіє досі, приховуючи їх за закритими дверима квартири, яка є спільною сумісною власністю та в інших місцях.

Якщо ж допустити, що ці кошти отримані з інших джерел - то діяльність Відповідача має стати предметом уваги НАЗК та НАБУ.»

«Жодних домовленостей або особливих нормативно-правових актів, які б врегульовували поділ цих грошових активів немає, відтак грошові активи Відповідача підлягають поділу порівну, і Відповідач зобов`язаний повернути у власність Позивача готівкові кошти у розмірі 5000 (п?ять тисяч) EUR (євро) та 15 (п?ятнадцять тисяч) USD (доларів США) відповідно.

Відповідач перебуває там з моєю дитиною, змінила замок, забороняє мені переступати поріг квартири, поширює про мене недостовірну інформацію, не відповідає на телефонні дзвінки, чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, які вже є предметом іншої судової справи.»

«Відтак, право власності на квартиру підлягає поділу.»

«Відповідач, в моменти спілкування з Позивачем раніше часто зазначала, що має намір продати спільно набуту квартиру, зібрати все майно, яке перебуває в її володінні та виїхати разом з ним за кордон.

Наскільки мені відомо, за кордоном України, на території Німеччини проживає матір Відповідача зі своїм чоловіком та ще однією донькою. Відповідач з дитиною жили там протягом майже двох років і у Відповідача там склались соціальні зв`язки, можливо романтичні зв`язки, зв`язки сексуального потягу, які дозволяють отримувати там фінансування, з недоступних мені джерел, та перебувати там необмежений час.

Відповідач в односторонньому порядку привласнила всі грошові заощадження подружжя та зберігає їх у своєму володінні. Ці кошти дозволять їй жити за кордоном.

Окрім того, наявність роботи теж не стримує Відповідача від можливості та бажання виїхати за кордон.

Так, за інформацією Державної прикордонної служби України, наша дитина виїжджала за межі державного кордону України 08 березня 2025 року та повернулась назад 23 березня 2025 року. [Додаток 3]

За інформацією від Міністерства цифрової трансформації України, Відповідач не мала на в цей період закордонних відряджень та/або відпустки. Відтак, наявність обов`язку перебувати в Україні у зв`язку із виконанням обов`язків державного службовця не зупиняє Відповідача від виїзду за кордон. [Додаток 4]

Всі ці факти в комплексі створюють реальну можливість та високу вірогідність того, що Відповідач має бажання та прагне відчужити квартиру, набуту у шлюбі та якомога швидше виїхати за кордон.

У разі відчуження квартири, реальне виконання судового рішення у справі про поділ майна подружжя, стане неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.»

Відповідно до ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви та матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовим обмеженням заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Згідно з роз`ясненнями, які викладені в п.4 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи унеможливлення виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Згідно з частинами третьою, десятою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Судом установлено, що між сторонами виник реальний спір щодо поділу майна подружжя: квартири та грошових коштів.

Позивач, за змістом позовних вимог, серед іншого, просить: визнати спільним сумісним майном подружжя готівкові кошти у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) USD (доларів США) та у розмірі 10 000 (десять тисяч) EUR (євро); в порядку поділу майна подружжя визнати за позивачем право власності на 15 000 (п`ятнадцять тисяч) USD (доларів США) та на 5 000 (п`ять тисяч) EUR (євро), які перебувають у володінні відповідача; зобов`язати відповідача передати ці готівкові кошти у власність позивача.

Матеріали справи та заяви не містять доказів того, що відповідачем вчинялись та/або вчиняються дії, наслідком яких може бути утруднення або неможливість виконання рішення суду в частині поділу між сторонами грошових коштів, задекларованих відповідачем за 2024 рік.

Перетин малолітньою донькою сторін державного кордону України в період 2023-2025 років не свідчить про те, що відповідач має намір з грошовими коштами, які є предметом судового спору, виїхати за межі України.

Таким чином обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, не свідчать про наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування заходів забезпечення позову.

При цьому суд враховує, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Виходячи із запропонованого позивачем заходу забезпечення позову, позивач просить накласти арешт на грошові кошти та констатувати при цьому, що ці кошти зберігаються у відповідача та просить при цьому зобов`язати відповідача не зберігати ці кошти до вирішення справи по суті.

Однак, належність грошових коштів до спільної сумісної власності сторін, виходячи зі змісту позову та наведеного в ньому обґрунтування, а також долучених доказів, є предметом судового спору та, відповідно предметом доказування при розгляді справи по суті, а вирішуючи питання про забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб, суд має надати оцінку належності цих коштів до спільного майна подружжя, що є неприпустимим при розгляді заяви про забезпечення позову.

Таким чином докази, які були долучені позивачем до матеріалів справи та, на його думку, мають значення для вирішення питання щодо наявності та/або відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, підлягають дослідженню і оцінці при вирішенні спору по суті, оскільки обґрунтованість позовних вимог перевіряється судом під час розгляду справи по суті і не має розглядатися при забезпеченні позову, що є тільки процесуальною дію (оперативним заходом), що вживається для забезпечення виконання рішення суду у разі його потенційного задоволення.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

У контексті вказаної практики суд вважає вищенаведене обґрунтування цієї ухвали достатнім.

Враховуючи, що заявником не надано жодного доказу на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, в разі не задоволення даної заяви про забезпечення позову, а саме лише формальне посилання на те, що відповідач має намір зібрати все майно, яке перебуває в її володінні та виїхати за кордон, достеменно не підтверджує ризики, на які посилається заявник, та забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 149, 150, 153, 157, 258-261, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: