Справа № 143/587/23
Провадження № 22-ц/801/978/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сич С. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 рокуСправа № 143/587/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Погребищенська міська рада, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 03 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Сича С. М., у справі за заявою ОСОБА_2 , за участю заінтересованих осіб - Погребищенської міської ради, Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, -

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою , за участю заінтересованих осіб - Погребищенської міської ради, Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Зазначала, що 28.01.2012 року вона уклала шлюб із ОСОБА_3 , з яким постійно проживала та вела спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті вона неодноразово зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявами про призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника, однак їй було відмовлено через недоведення нею обставини перебування її на утриманні свого чоловіка ОСОБА_3 . Факт її перебування на його утриманні підтверджується доданими до заяви довідками про розмір пенсії та іншими документами. Встановлення факту перебування її на утриманні померлого та постійного із ним проживання має для неї юридичне значення, оскільки надасть можливість реалізувати право на перехід на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Просила суд встановити факт її постійного проживання однією родиною разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , та її перебування на його утриманні; встановити факт перебування її на утриманні ОСОБА_3 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 03 березня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , прогсить зазначене рішення суду посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати ,а у справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги її заяви. Зазначає, що суд не врахував ту обставину, що встановлення факту перебування заявниці на утриманні її чоловіка має юридичне значення для неї та дозволить їй використати своє право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 квітня 2025 року розгляд справи призначено на 01 травня 2025 року о 13 год. 30 хв.

01 травня 2025 року на адресу суду надійшло повідомлення представника ОСОБА_1 - адвоката Маліцького М. В. про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він перебуває на лікарняному.

01 травня 2025 року розгляд справи було відкладено на 15 травня 2025 року.

15 травня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Маліцький М. В. знову подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із тим, що він бере участі у розгляді кримінальної справи у Черняхівському районному суді Житомирської області.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою в судове засідання не з`явилась, доказів поважності причин неявки у судове засідання не надала.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

У суді апеляційної інстанції розгляд справи уже відкладався за клопотанням відповідачки представника ОСОБА_1 адвоката Маліцького М. В..

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом 60 днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними.

Отже, з урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

ОСОБА_1 , мала реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі шляхом взяття участі у судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.

Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2023 року по справі №297/288/21 дійшов висновку про те, що у випадку, якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що зміст та обсяг матеріалів справи дає можливість розглянути справу без участі позивача та її представника. Обставин, які б вказували на неможливість розгляду справи без участі позивача та її представника колегією суддів не встановлено.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи ,рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає , виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 03 березня 2025 року вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 28 січня 2012 року зареєстрували шлюб (а. с. 3).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер (а. с. 52).

З довідки Погребищенської міської ради від 04.05.2023 року №234 вбачається, що за відомостями реєстру територіальної громади ОСОБА_1 не зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Інформацією щодо спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за вищезазначеною адресою та перебування її на його утриманні відділ надання адміністративних послуг та державної реєстрації Погребищенської міської ради не володіє (а.с.5).

Згідно довідки Погребищенського відділу Вінницької філії Вінницького обласного центру зайнятості №124 від 25.04.2023 року ОСОБА_1 на обліку в Державній службі зайнятості не перебуває (а.с.7).

Згідно акту обстеження матеріально побутових умов сім`ї від 03.05.2023 року №55 ОСОБА_1 проживає без реєстрації по АДРЕСА_1 із січня 2012 року (а.с.9).

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 з 11.05.2023 року (а.с.8).

З листа Головного управління ДПС у Вінницькій області від 30.08.2023 року вбачається ,що ОСОБА_1 перебувала на податковому обліку в Погребищенській ДПІ з 08.09.2020 року по 20.08.2021 року як платник податків за основним місцем роботи. В період з 01.03.2021 року по 30.06.2021 року нею було сплачено земельного податку з фізичних осіб в розмірі 11 грн. 40 коп. та єдиного соціального податку в розмірі 1320 грн. 00 коп. (а.с.49 51).

Із інформації щодо сплати згідно даних інтегрованих карток платників податків по ФОП ОСОБА_1 вбачається, що вона з 01.11.2020 року по 01.07.2021 року сплачувала земельний податок з фізичних осіб, єдиний податок з фізичних осіб та податок для фізичних осіб підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування (а.с.66).

Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків вбачається, що ОСОБА_1 згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи в 4 кварталі 2020 року отримала дохід в розмірі 145 000 грн. 00 коп. (а.с.67, 107).

Згідно довідки про доходи Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 27.11.2023 року, розмір пенсії по інвалідності ОСОБА_3 в травні червні 2020 року становив 6437 грн. 34 коп. щомісячно, з липня 2020 року по листопад 2020 року 6728 грн. 16 коп., з грудня 2020 року по травень 2021 року 6952 грн. 17 коп., а всього за вказаний період він отримав пенсію в сумі 88228 грн. 50 коп. (а.с.93).

Рішенням Головного управління ПФУ в Харківській області №42 від 31.05.2023 року, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_3 , оскільки заявниця не досягла пенсійного віку, передбаченого ч.1 ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і не є особою з інвалідністю (а.с.37).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд виходив із того, що ОСОБА_3 отримав пенсію по інвалідності в період з травня 2020 року по травень 2021 року на загальну суму 88228 грн. 50 коп., натомість заявниця ОСОБА_1 отримала дохід від підприємницької діяльності за 2020 рік в розмірі 145 000 грн. 00 коп., а за 2021 рік 34 000 грн. 00 коп, а відтак,відсутні підстави вважати, що отримувана ОСОБА_3 пенсія була для заявниці постійним, єдиним і основним джерелом її засобів до існування. Також зазначив, що заявниця не довела належними та допустимими доказами, тієї обставини, що встановлення в судовому порядку означених фактів матиме для неї юридичне значення, тобто ,призведе до виникнення особистих чи майнових прав, зокрема, права на отримання пенсії по втраті годувальника, оскільки вона не підтвердила факт її непрацездатності . Рішенням Пенсійного фонду ій відмовлено у призначенні пенсії з підстав недосягнення пенсійного віку та ненадання документів, що підтверджують її статус як особи з інвалідністю, а не з підстав недоведеності факту постійного проживання останньої із померлим чоловіком ОСОБА_3 та перебування її на його утриманні.

Колегія суддів вважає, що суд вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував ту обставину, що встановлення факту перебування заявниці на утриманні її чоловіка має юридичне значення для неї та дозволить їй використати своє право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника ,не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України і не є вичерпним. Зокрема п. 2 ч.2 зазначеної статті передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року в справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року в справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У ст.36 ЗУ від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

За вимогами цієї статті пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, визначено, які документи надаються до заяви про призначення пенсії в зв`язку з втратою годувальника такі документи.

До заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надається, зокрема, документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

Тобто, у будь-якому випадку переживший з подружжя, який виявив бажання отримувати пенсію у зв`язку з втратою годувальника, зобов`язаний подати документи на підтвердження перебування його на утриманні померлого годувальника.

У п. 2.11 зазначеного Порядку закріплено, що у разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Чинне законодавство не містить обов`язкового позасудового порядку підтвердження вказаного юридичного факту.

У постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що до юрисдикції цивільних судів справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам право подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

До аналогічних висновків дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 05 червня 2024 року в справі № 557/1535/23(провадження № 61-1723св24), від 24 квітня 2024 року в справі № 694/2318/23 (провадження № 61-2911св24), від 08 травня 2024 року в справі № 214/4921/23 (провадження № 61-15863св23) та інших.

У даній справі ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту її перебування на утриманні чоловіка до смерті останнього, оскільки ГУ ПФУ відмовило їй у призначенні пенсії в разі втрати годувальника.

Разом з тим, як вбачається рішенням №42 від 31.05.2023 у призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_1 відмовлено ,оскільки заявниця не досягла пенсійного віку, передбаченого ч.1 ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і не є особою з інвалідністю (а.с.37).

Відсутність довідки уповноваженого органу з місця проживання про перебування на утриманні померлого годувальника або рішення суду про перебування на утриманні не було підставою відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Відтак , правові підстави (мета) для встановлення факту перебування особи на утриманні , відсутні.

За вказаних обставин визначена ОСОБА_1 мета встановлення факту, що має юридичне значення не відповідає фактичним обставинам, встановленим судом в ході розгляду справи.

Ба більше, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 отримав пенсію по інвалідності в період з травня 2020 року по травень 2021 року на загальну суму 88228 грн. 50 коп., натомість заявниця ОСОБА_1 отримала дохід від підприємницької діяльності за 2020 рік в розмірі 145000 грн. 00 коп., а за 2021 рік 34000 грн. 00 коп, тому відсутні підстави вважати, що отримувана ОСОБА_3 пенсія була для заявниці постійним, єдиним і основним джерелом її засобів до існування.

Враховуючи викладене , колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту її перебування на утриманні чоловіка.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права , не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі ,колегія суддів вважає, що останнє підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п.п. "в" п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 03 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський