ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м.Суми

Справа №577/65/23

Номер провадження 22-ц/816/518/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Роспотнюком Владиславом Олександровичем,

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 липня 2024 року у складі судді Галяна С.В., ухвалене в м. Конотоп Сумської області, повне рішення складено 12 липня 2024 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики,

у с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Свої вимоги мотивує тим, що 25 серпня 2022 року до нього звернулася відповідачка з проханням надати їй у борг 51 035 грн, на що він погодився за умови повернення вказаної суми коштів в строк до 06 жовтня 2022 року. На підтвердження передачі грошових коштів відповідачка власноруч написала розписку. Відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, кошти в у вказаний в борговій розписці строк не повернула.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 51 035 грн та судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 13 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 51035 грн заборгованості за договором та 992,40 грн сплаченого судового збору, а всього 52 037,40 грн.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області ухвалою від 20 лютого 2024 року скасував заочне рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2023 року в даній справі.

Не погодившись з первісним позовом, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Роспотнюка В.О. 07 березня 2024 року подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати договір позики від 25 серпня 2022 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оформленого у вигляді розписки від 25 серпня 2022 року про отримання у борг 51 035,02 грн недійсним, судові витрати покласти на відповідача.

Вимоги мотивує тим, що вона працювала у позивача на посаді торгового представника продовольчих товарів. Зазначає, що у зв`язку з існуванням нестачі в її роботі нею було написано розписку про повернення боргу як гарантії виконання зобов`язань з оплати втраченого товару.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області ухвалою від 04 квітня 2024 року прийняв зустрічну позовну заяву представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 адвоката Роспотнюка В.О. про визнання недійсним договору позики та об`єднав в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 02 липня 2024 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів в сумі 51 035 грн задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 51 035 грн заборгованості за договором, 992,40 грн сплаченого судового збору та 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього 62 027,40 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишив без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Роспотнюка В.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким первісні позовні вимоги залишити без задоволення, а зустрічні позовні вимоги задовольнити повністю; стягнути з ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд взяв до уваги лише показання сторони позивача, які очевидно не відповідають обставинам справи з огляду на дату розписки (25 серпня 2022 року) та дату переказу коштів у сумі 5569 грн (26 березня 2022 року) у якості заробітної плати, не надавши детальної оцінки переписки із ОСОБА_2 , що вказує на наявність саме трудових правовідносин без офіційного оформлення, що не спростовано стороною позивача, не надавши оцінку причин надання коштів у сумі 51 035,02 грн, дійшов помилкового висновку про стягнення коштів фактично за безгрошовою розпискою. Наявність трудових правовідносин між позивачем та відповідачем в ході судового розгляду було підтверджено показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які засвідчили про існування нестачі у роботі ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за зустрічним позовом та написання розписки про повернення боргу як гарантії виконання зобов`язань зі сплати втраченого товару.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що з розписки чітко вбачається, що між сторонами по справі наявні правовідносини за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого і доказується факт вчинення такого виду правочину. Жодним з документів, наданих ОСОБА_1 чи її представником суду, не підтверджується факт відсутності у ОСОБА_1 заборгованості за наданою розпискою, а також не підтверджується факт наявності трудових відносин між сторонами та надання відповідачем розписки у зв`язку з втратою товару. Щодо показань свідків суд обґрунтовано не взяв їх до уваги, оскільки останні особисто під час написання розписки присутні не були, а про її існування дізналися від ОСОБА_1 . Крім того, вказані свідки є її рідними братами, а тому є зацікавленими особами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що за змістом розписки від 25 серпня 2022 року ОСОБА_1 25 серпня 2022 року отримала від ОСОБА_2 у борг гроші в сумі 51035,02 грн та зобов`язалася повернути позику до 06 жовтня 2022 року (а.с. 5, Т. 1). Розписка написана та підписана ОСОБА_1 власноруч, вказану обставину вона не заперечує.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 , пред`являючи позов до ОСОБА_2 , просить визнати договір позики від 25 серпня 2022 року недійсним, посилаючись на те, що вона перебувала у трудових відносинах з ОСОБА_2 та коштів за договором позики не отримувала, а розписка про повернення боргу була написана нею як гарантія виконання зобов`язань із оплати втраченого товару у зв`язку з виявленою нестачею.

Обставини написання вказаної розписки ОСОБА_1 не заперечує.

На підтвердження своїх вимог надає копію переписки з месенджеру «Вайбер», копії видаткових накладних, заявок на товар, таблиць з балансовим рахунком, платіжної інструкції про перерахування ОСОБА_2 . ОСОБА_1 26 березня 2022 року коштів в сумі 5569 грн з призначенням платежу «Переказ власних коштів», витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про реєстрацію ТОВ «Кашкан Логістик», копії протоколів опитування адвокатом Роспотнюком В.О. свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 45-70, Т. 1).

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов`язання та не повернула суму позики у строк, визначений розпискою, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 позики в сумі 51035 грн підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що останньою не було доведено, що вона під тиском ОСОБА_2 написала розписку, але коштів не отримувала, а саме, що вона перебувала у трудових відносинах з ОСОБА_2 та брала у нього товар під реалізацію і у зв`язку з тим, що не змогла повернути кошти за товар, змушена була написати боргову розписку.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 464/3790/16-ц від 16 січня 2019 року.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передання грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.

У разі встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15 (провадження № 61-3741св19).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що факт укладення договору позики від 25 серпня 2022 року та його умови підтверджується власноручно складеною та підписаною ОСОБА_1 розпискою. Зміст розписки свідчить про отримання ОСОБА_1 коштів за вказаним договором позики (а.с. 5).

Водночас ОСОБА_1 не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставини того, що за вказаним договором позики грошові кошти їй не передавалися та що вказана розписка була написана нею у зв`язку з виявленою нестачею товару, який їй було передано ОСОБА_2 , з яким, за її твердженням, вона перебувала у трудових відносинах.

Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які є рідними братами ОСОБА_1 , та які не були присутні особисто під час написання розписки, а про існування розписки дізналися від ОСОБА_1 .

Оскільки ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за договором позики від 25 серпня 2022 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за вказаним договором позики та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Таким чином, суд першої інстанції належно оцінив надані сторонами докази та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Роспотнюком Владиславом Олександровичем,залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова