Справа № 715/408/25
Провадження № 2/715/226/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року селище Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретар судового засідання Затолошна Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитними договорами, посилаючись на те, що 04.12.2021 року між ТзОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 101776922. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань по кредитному договору у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 20 125 грн., з яких: 5 000 грн.- сума заборгованості за основною сумою боргу; 14625 грн. - сума заборгованості за відсотками, 500 грн. заборгованість за комісією.

Відповідно до реєстру боржників від 16.07.2024 року до договору факторингу № 16072024 укладеного між ТзОВ «МІЛОАН» та «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 101776922.

Крім того, посилається на те, що 11.01.2022 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 09556-01/2022, відповідно до умов якого, відповідачці було надано кредит в сумі 3000 грн., зі сплатою процентів та інших платежів, визначених умовами договору. Внаслідок не належного виконання зобов`язань по кредитному договору у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 8175 грн., з яких: 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5175,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

31.01.2023 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 31012023, у відповідності до умов якого ТзОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передає (відступає) ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТзОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Просить суд, стягнути з відповідачки ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором № 101776922 у розмірі 20 125,00 грн., за кредитним договором № 09556-01/2022 у розмірі 8 175,00 грн.

Відповідачка ОСОБА_1 подала відзив на позов просила суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність. Зокрема, вказувала на те, що позивачем не надано достатніх доказів щодо фактичного отримання нею кредитних коштів а також не надано належних розрахунків суми заборгованості за кредитними договорами. Крім того, вказувала на те, що вона не була належним чином повідомлена про перехід права вимоги за договорами, що є порушенням вимог ст. 516 ЦК України. Також просила суд застосувати строк позовної давності.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, спростовуючи доводи відповідачки вказував на те, що кредитні договори, які укладено між сторонами є електронними договорами, що укладалися шляхом обміну електронними повідомленнями, підписані у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, звертав увагу суду на те, що відповідачкою самостійно внесено особисті дані в заявку на отримання кредиту, в тому числі номер телефону, паспорту, ідентифікаційний код та карту на який буде перераховано кошти. Зазначав, що було додатково проведено верифікацію банківської картки клієнта, що дало змогу встановити власника банківської картки та особу, яка заповняла заявку, як одну і ту ж особу. Вказував на те, що відповідачка була належним чином ознайомлена з умовами кредитних договорів, а тому її доводи є безпідставними.

В судове засідання представник позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не з`явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити та розглянути справу у відсутності їхнього представника.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, була повідомлена про час та місце розгляду справи, подала відзив на позов та заяву про застосування строку позовної давності, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в її відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 04.12.2021 року між ТзОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 101776922, в сумі 5000 грн. зі сплатою процентів та інших платежів, визначених умовами договору.

11.01.2022 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 09556-01/2022, відповідно до умов якого, відповідачці було надано кредит в сумі 3000 грн., зі сплатою процентів та інших платежів, визначених умовами договору.

Вказані договори підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

16.07.2024 року між ТзОВ «МІЛОАН» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 16072024, у відповідності до умов якого, ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги.

Відповідно до реєстру боржників від 16.07.2024 року до договору факторингу № 16072024 укладеного між ТзОВ «МІЛОАН» та «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 101776922.

31.01.2023 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 31012023, у відповідності до умов якого ТзОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передає (відступає) ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТзОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 року укладеного між ТзОВ «Інвеструм» та «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 09556-01/2022.

Згідно кредитного договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику»), на погоджений умовами договору строк (надалі - «строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Підписанням цього договору позики відповідач підтверджує він ознайомився на веб сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позивальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить умови Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

У відповідності до статті 6, частини 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до статті 3 цього Закону електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до статті 12 указаного Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Вказанні електронні договори укладені сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання відповідача електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договори між ОСОБА_1 та ТзОВ «МІЛОАН», ТзОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» не були би укладені.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Отже, встановлено з матеріалів справи, між сторонами було досягнуто всіх істотних умов договорів, оформленого в електронній формі з використанням електронного підпису. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача, що позивачем не доведено, що нею отримано кредитні кошти згідно вказаних договорів, як безпідставні, оскільки кредитні кошти за договорами про споживчий кредит № 101776922 від 04.12.2021 року в сумі 5000,00 грн. та договору про надання фінансового кредиту № 09556-01/2022 від 11.01.2022 року в сумі 3000 грн. надавались ОСОБА_1 в безготівковій формі на реквізити банківської карти, вказаної нею особисто. Ці обставини відповідачем не заперечувались.

Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надала, а тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню надана сума кредиту за договорами в сумі 5000 грн. та 3000 грн. відповідно. Також підлягає стягненню комісія в сумі 500 грн., згідно договору № 101776922 від 04.12.2021 року.

Судом встановлено, що за договорами про споживчий кредит № 101776922 від 04.12.2021 року в сумі 5000,00 грн. та договору про надання фінансового кредиту № 09556-01/2022 від 11.01.2022 року позивач має право на стягнення з відповідача встановлених договором відсотків, оскільки в цих договорах зазначені такі обов`язкові умови. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення відсотків підлягають задоволенню частково.

При укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Сторони кредитного договору вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Договори (зокрема, додаткові) щодо пролонгації кредиту (продовження строку дії договору) із визначення відповідної процентної ставки суду не надані.

Отже з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за споживчим кредитом № 101776922 від 04.12.2021 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів (з 04.12.2021 року по 03.01.2022 року), тобто строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитом (пункт 1.7 Договору) та відповідно до пункту 1.5.2 Договору, проценти за користування кредитом становлять 1875,00 грн, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки.

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку, а також з розміру збільшеної процентної ставки за кредитом від 04.12.2021 року. При цьому позивач не заявив до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, щодо розміру заборгованості за вказаним договором про споживчий кредит суд зазначає наступне.

За умовами Договору про споживчий кредит № 101776922 від 04.12.2021 року сума кредиту становила 5000,00 грн, процентна ставка за користування кредитом в строк кредитування 1,25% на день, весь строк кредитування 30 днів.

Отже, розмір відсотків за 30 днів кредитування складає 1875,00 грн. (5000 грн х 1,25% х 30 днів).

Доказів про розмір узгоджених сторонами процентів за цим кредитним договором в розмірі 14625 грн, які просить стягнути позивач, а ні умови договору, а ні інші письмові докази не містять.

При цьому, суд не приймає до уваги визначену у договорі стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом на рівні 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6), оскільки договором встановлена фіксована процентна ставка, умови договору його сторонами не змінювалися, тому до правовідносин застосовуються положення частини 3 статті 1056-1 ЦК України щодо незмінності фіксованої процентної ставки і неможливості її зміни в односторонньому порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за договором 101776922 від 04.12.2021 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою в сумі 1 875,00 грн.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення із відповідачки заборгованості за процентами за кредитним договором № 09556-01/2022 від 11.01.2022 року, укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачкою суд враховує вищенаведене та виходить із наступного.

Так, згідно вказаного договору строк кредитування 30 днів з 11.01.2022 року. Згідно п. 1.3 договору розмір відсотків за користування кредитом становить 2,50 % на добу від суми кредиту. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору, зокрема, згідно графіку відсотки складають 2250 грн. (3000 х 2,50% х 30 днів).

Вимог до відповідача про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач не заявляв.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за кредитним договором 09556-01/2022 від 11.01.2022 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачкою в сумі 2250,00 грн.

З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 101776922 від 04.12.2021 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою в сумі 7375,00 грн., з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за кредитом, 1875,00 грн - сума заборгованості по процентах за користування кредитом та 500 грн. комісія, за кредитним договором 09556-01/2022 від 11.01.2022 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачкою в сумі 5250,00 грн., з яких: 3000,00 грн - сума заборгованості за кредитом, 2250,00 грн - сума заборгованості по процентах за користування кредитом.

Щодо строків позовної давності, яку просила застосувати відповідачка суд зазначає наступне.

Згідно із ст.256ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцевіта перехідніположення» ЦКУкраїни доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцевіта перехідніположення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IXперелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Зазначені зміні вступили в силу з 02.04.2020 року.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2»в Україні встановлено карантин з 12.03.2020 року, який діяв до 30.06.2023 року.

Таким чином, строк позовної давності було продовжено на період дії карантину.

Крім того, відповідно до п.19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

У зв`язку з викладеним, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, тобто з 02.04.2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні.

Позивач, звернувшись до суду із заявою, просить про стягнення з відповідачки заборгованості, яка виникла за зобов`язаннями, що виникли 04.12.2021 року та 10.02.2022 року (час з якого виникло право на звернення з позовом про стягнення заборгованості за договорами).

З матеріалі справи вбачається, що з позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду у лютому 2025 року, разом з тим у спірний період на всій території України було запроваджено карантин, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, а також враховуючи введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, який було неодноразово продовжено та який діє й на час розгляду справи, а перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду із позовом у межах продовженого Законом строку позовної давності.

З огляду на вище викладене, суд відхиляє доводи відповідача про те, що закінчилися строки позовної давності.

Також суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що вона не була повідомлена про перехід права вимоги, що є порушенням ст. 516 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 512 ЦК України однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦП України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, згоди боржника на заміну кредитора законодавством не вимагається. У випадку не повідомлення боржника про зміну кредитора останній несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, зокрема, щодо виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові, що є належним виконанням. Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що відповідачка, жодних платежів протягом строку дії договору не здійснювала.

Керуючись ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3028 грн.

На підстави викладеного, керуючись ст.ст 3-13,19,76-81,89,206,259,263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яка знаходиться в м. Київ вул. Симона Петлюри 30, заборгованість за кредитним договором № 101776922 від 04.12.2021 року в сумі 7375,00 (сім тисяч триста сімдесят п`ять) гривень, та заборгованість за кредитним договором 09556-01/2022 від 11.01.2022 року в сумі 5250,00 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят) гривень, на р/р НОМЕР_2 в АТ «ТАСкомбанк», а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 гривень.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 30.05.2025 року.

Суддя