Справа №461/2291/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді Романюк В.Ф.,

за участю:

секретаря судового засідання Салика С.М.,

представника позивача Сторонського І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Державної казначейської служби України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ), Головного управління Національної поліції у Львівській області (адреса: 79007, м. Львів, площа Генерала Григоренка, 3, ) про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду із позовною заявою до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просить: стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 15 000 ( п`ятнадцять тисяч ) грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.01.2024 року приблизно о 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Transit д.н.з. НОМЕР_2 у с. Сороки-Львівські по вул. Лукашевичів, 70. При цьому жодних правил дорожнього руху не порушував, а навпаки їхав із дотримання усіх вимог ПДР. В подальшому, Позивача безпідставно зупинили працівники поліції або помилково, або з надуманих підстав, не зазначивши жодних підстав для зупинки транспортного засобу у відповідності до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» ОСОБА_1 пояснив працівникам поліції, що нічого не порушував у відповідь на що працівники поліції всупереч вимогам закону запропонували останньому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння незважаючи на те що він поводив себе спокійно та виважено, пересувався впевнено без порушень координації рухів, характерних для наркотичного сп`яніння. Працівники поліції взагалі не з`ясовували об`єктивні обставини справи, які свідчили про безпідставність притягнення його за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Таким чином, відносно Позивача було безпідставно та із грубим порушенням вимог КУпАП складено Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №653713 від 28.01.2024 року, в якому зазначено, що «28.01.2024 о 10:00 год. У с. Сороки - Львівські, по вул. Лукашевичів, 70, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Transit д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан сп`яніня проводився у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком закладу №000265 від 28.01.2024 року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.9аПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №653713 від 28.01.2024 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП Пустомитівським районним судом Львівської області ухвалено постанову від 15.05.2024 року, якою: - Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вищезазначене свідчить про безпідставність з боку працівників поліції складення адміністративних матеріалів та притягнення Позивача до адміністративної відповідальності. Таким чином, Позивачу з боку інспектора СРПП відділення поліції №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області було завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 15 000 грн. Зазначений розмір вважає розумним, обгрунтованим та справедливим.

Ухвалою суду від 26 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

07 квітня 2025 року від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача зазначив, що позивач в позовній заяві обмежився загальними посиланнями на незаконність дій посадової особи відповідача та завдання йому моральної шкоди, проте не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння працівниками поліції моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим та недоведеним

09 квітня 2025 року від представника Головного управління національної поліції у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди. При цьому, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача і заподіяною шкодою. Складання постанови про адміністративне правопорушення у відношенні позивача не свідчить про завдану особі моральну шкоду. Завдання моральної шкоди повинно бути доведено позивачем на загальних підставах. При цьому, доведенню підлягає не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльності моральної шкоди.

14 квітня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив Державної казначейської служби України. В якій представник позивача зазначає, що твердження викладені Державною казначейською службою України у своєму відзиві на позов не спростовують заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення останнього до адміністративної відповідальності органами національної поліції, адже останній протягом тривалого часу судової тяганини у справі терпів чимале приниження особистості будучи поставлений в умови доказування своєї правоти в суді, через дану справу погіршився його авторитет серед сусідів, колег по роботі, яким було відомо про дану ситуацію. Тривалі поїздки на судові засідання, тільки погіршували психологічне становище ОСОБА_1 , який є інвалідом 3 групи пожиттєво внаслідок перенесеної операції з видалення новоутворення в ділянці голови. Крім того, зазначає, що моральна шкода ОСОБА_1 є спричиненою, його внутрішні переживання пов`язані із ситуацією щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення взяли верх над ним, що призвело до погіршення також відносин у його сім`ї, регулярного прийому заспокійливих медичних препаратів, сон останнього погіршився. А тому твердження Державної казначейської служби України, що закриття справи судом щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення є справедливою сатисфакцією перед Позивачем не витримують жодної критики. Такі незаконні дії працівників поліції відносно Позивача повністю підірвали його довіру до правоохоронної системи, тим більше, що ОСОБА_1 й досі періодично безпідставно зупиняють на дорозі працівники поліції повідомляючи, що його транспортний засіб внесено в базу даних поліції у зв`язку із складенням відносно нього в минулому протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

14 квітня 2025 року відпредставника відповідача надійшла відповідь на відзив Головного управління національної поліції у Львівській області, в якій зазначає, що факт неправомірних дій та необхідність вжиття заходів для відновлення прав вже самі по собі є достатньою підставою для визначення моральної шкоди без потреби у додаткових доказах. Доказування моральної шкоди не потребує обов`язкових висновків експертиз, якщо особа може довести негативні наслідки, які вплинули на її психоемоційний стан. У цій справі: позивач зазнав душевних переживань через безпідставне звинувачення; вимушено витрачав час на судовий процес, що вплинуло на його особисте життя; відчував стрес через необхідність доводити свою невинуватість. Суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення був складений без належних доказів, що підтверджує протиправність дій поліції. Безпідставне звинувачення та необхідність його оскарження вже є моральною шкодою, яку має бути компенсовано. Таким чином, протокол складений відносно ОСОБА_1 не відповідав вимогам закону, оскільки не містив об`єктивних доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення. Це є очевидною підставою для застосування висновку Великої Палати Верховного Суду щодо можливості стягнення моральної шкоди. Вказані дії працівників поліції є порушенням принципу об`єктивності та неупередженості, що прямо суперечить вимогам закону. Відтак, вони мають ознаки свавільності та відповідають критеріям, викладеним у вищезгаданій Постанові Верховного Суду, для застосування механізму відшкодування шкоди.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задоволити із наведених підстав.

Представник Головного управління національної поліції у Львівській області в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив провести судове засідання без участі представника та у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та міце проведення судового засідання, що стверджується матеріалами справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відносно Позивача складено Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №653713 від 28.01.2024 року, в якому зазначено, що «28.01.2024 о 10:00 год. У с. Сороки - Львівські, по вул. Лукашевичів, 70, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Transit д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан сп`яніня проводився у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком закладу №000265 від 28.01.2024 року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.9аПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №653713 від 28.01.2024 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП Пустомитівським районним судом Львівської області ухвалено постанову від 15.05.2024 року, якою: - Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомоюстатті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності зазавдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели допорушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чивідповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чибездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК Українивизначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, згідно із правовою позицією Пленуму Верховного Суду України, викладеною у постанові від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.

Зокрема, потрібно з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.07.2018 по справі №614/2328/17 обов`язковим доказом для визначення наявності факту завдання позивачу моральної шкоди має бути судовий документ про визнання протиправності дій органу, яким її завдано.

До позовної заяви не надано належних доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачу моральних страждань, втрат немайнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків через діяльність або бездіяльність посадових осіб органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, про те, що завдана шкода його діловій репутації.

Оскільки позивачем не підтверджено доказами заподіяння йому моральної шкоди, то підстави для її відшкодування відсутні.

У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №464/9789/17, вказано, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір, а суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Суд вважає, що позивачем не доведено, що внаслідок скасування постанови про притягнення його до відповідальність за порушення Правил дорожнього руху та закриття провадження у даній адміністративній справі, а також внаслідок дій працівників ГУНП України в Львівській області, йому завдано моральної шкоди. До позовної заяви не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру саме з боку працівників поліції.

Сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

Більше того, навіть якщо припустити факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності, скасування постанови про таке притягнення із закриттям адміністративної справи саме по собі є відновленням порушених прав та свобод і повинно сприйматися як відкодування завданої моральної шкоди (є достатньою сатисфакцією для незаконно притягнутої до відповідальності особи).

Виходячи з викладеного, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю, оскільки позовні вимоги є необгрунтованими та недоведеними.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258-259, 263-265 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Державної казначейської служби України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ), Головного управління Національної поліції у Львівській області (адреса: 79007, м. Львів, площа Генерала Григоренка, 3, ) про відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Романюк В. Ф.