Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/557/25

02 червня 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

позивача: ОСОБА_1 (за межами суду)

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03 травня 2017 року вона звернулась в Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обгрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що 20 квітня 2014 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, згідно умов якого, вона позичила ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 8000 дол. США. Договір укладений у письмовій формі, що підтверджувалось розпискою, власноручно написаною і підписаною відповідачем. Факт передачі коштів також засвідчувалось розпискою.

Сума боргу в позовній заяві була зазначена в гривні, що еквівалентна до долару США на травень 2017 рік.

25.09.2017 судом було постановлено заочне рішенням, яким задоволено позов, та стягнуто з відповідача 213862,24 грн, що еквівалентно по курсу НБУ гривні до долару, 8000 дол. США на час постановлення заочного рішення.

28 серпня 2020 року заочне рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25.09.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, за заявою відповідача було скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку.

30 жовтня 2024 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області по даній справі постановлено рішення, яким позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 20.04.2014 в сумі 225617,60 грн, що еквівалентно 8000 дол. США по курсу НБУ на 22.09.2020 (1 дол. США=28,2022 грн), та понесені судові витрати у сумі 19674,12 грн.

На день постановлення рішення суду, а саме: на 30.10.2024 по курсу НБУ гривні до долару США, стягнута сума боргу в перерахунок на долар США становить 5452,36 дол. США по курсу (1 дол. США=41,3798грн.). У зв`язку з тим, що курс долара до гривні за період з 2020 року по 2024 рік значно зріс, то стягнута судом на її користь сума боргу еквівалентна 5452,89 дол. США, що менша на 2547,64 дол США від суми, яку брав у неї в борг відповідач.

Під час розгляду даної справи, а саме: 27.09.2024 нею подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила суд у зв`язку із знеціненням гривні по відношенню до долару США, збільшити суму боргу заявлену в позові в гривнях та стягнути з відповідача 329600 грн, що становило по курсу НБУ, на дату звернення із заявою про збільшення позовних вимог - 8000 дол.США - суму яку позичив відповідач.

Однак, ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30.10.2024 заяву про збільшення позовних вимог залишено без розгляду на підставі ст. 49 та ст. 126 ЦПК України, саме з тих підстав, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог, змінити предмет або підстави позову до закінчення підготовчого засідання, а оскільки нею було подано заяву про збільшення позовних вимог з пропуском установленого законом строку для подання такої заяви, вона залишена судом без розгляду, що дає їй підстави звернутися з позовом до відповідача про стягнення стягнутою судом сумою та взятою сумою відповідачем в борг.

Івано-Франківським апеляційним судом від 28.01.2025 в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 на вищезазначене рішення суду відмовлено, рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30.10.2024 залишено без змін. На даний час судове рішення набрало законної чинності. До теперішнього часу відповідачем боргові зобов`язання не виконані.

У разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_2 взяв у неї в борг 8000 дол. США, вказаний факт доведено нею в судовому засіданні суд, отже останній повинен мені повернути таку ж суму боргу. На час звернення нею з відповідним позовом ОСОБА_2 жодної спроби по поверненню позову не здіснено.

Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області стягнуто з відповідача 225617,60 грн - суму боргу еквівалентну 8000 дол. США по курсу НБУ на 22.09.2020 (1 дол. США=28,2022 грн.), тобто розрахунок проводився з дати початку розгляду справи по суті, після скасування заочного рішення та з урахуванням збільшеної нею суми боргу, у зв`язку зі зміною курсу долара по відношенню до гривні, за цей час, на 2024 рік, курс долара значно змінився в бік зросту по відношенню до гривні, отже стягнута судом сума боргу на 30 жовтня 2024 року становить 5452.89 дол. США з розрахунку 1 дол. США=41,3798грн, тобто з ОСОБА_2 судом стягнуто на її користь суму боргу на 2547,64 дол. США менше. Заяву про перерахування суму боргу зазначеної в позові в гривневому еквіваленті до долару США, судом залишено без розгляду. Отже можливості в зазначеному судовому процесі реалізувати своє право вимоги, у мене не було.

Вважає, що за таких обставин стягнута рішенням суду сума боргу не відповідає сумі взятої відповідачем у борг, отже в такому разі відповідачем не буде виконано своїх зобов`язань за договором позики в повному обсязі, тому її звернення з відповідною заявою і задоволення судом її вимог буде справедливим і законним.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, що відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України не перешкоджає вирішенню справи за наявними матеріалами.

Стислий виклад позицій сторін:

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 105420,83 грн, що за курсом НБУ 1 дол. США=41,3798 грн, на 30.10.2024 (на дату постановлення рішення Надвірнянського районного суду про стягнення боргу) становить 2547,64 дол. США.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимог не визнав, заперечив обставини, на які посилається позивач. Суду пояснив, що рішенням Надвірнянського районного суду від 30.10.2024 задоволено позов ОСОБА_1 до нього про стягнення заборгованості за договором позики та стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20.04.2014 в сумі 8000 дол. США, що у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 22.09.2020 (1 дол. США=28,2022 грн.) становить 225617,60 грн.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.02.2025 його апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 30.10.2024 залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили 17.02.2025. Він виконав всі зобов`язання за судовим рішенням. Так 01.04.2025 з нього стягнуто по виконавчому листу ВД №348/912/17 всю суму боргу на користь стягувача на загальну суму 245291 грн 72 коп. Вважає, що у нього відсутній обов`язок сплачувати курсову різницю, а вимоги позивача є безпідставними.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10.03.2025 по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалами Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.04.2025, від 01.05.2025, та від 08.05.2025 задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про її участь в розгляді справи в режимі відеоконференції.

Ухвалами Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10.03.2025 та від 14.04.2025 відмовлено у задоволенні заяв позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що рішенням Надвірнянського районного суду від 30.10.2024 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20.04.2014 в сумі 8000 дол. США, що у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 22.09.2020 (1 дол. США=28,2022 грн.) становить 225617,60 грн (а.с. 11).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.02.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 30.10. 2024 залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили 17.02.2025 (а.с. 16-19).

На підставі рішення суду видано 19.03.2055 виконавчий лист ВД №348/912/17 та відкрито виконавче провадження за № ВП 77607725.

Відповідно до копії виписки по рахунку ОСОБА_1 Банк «Восток» за період з 01.04. 2025 по 04.04.2025, кошти по ВД № 348/912/17 від 19.03.2025, боржник ОСОБА_2 по ВП № 77607725 кошти по ВД стягнуті на користь стягувача в сумі 245291,72 грн (а.с. 50).

Позивач в судовому засіданні повідомила суд, що 01.04.2025 відповідач ОСОБА_2 в примусовому порядку виконав рішення суду від 30.10. 2024 та погасив борг.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути зі відповідача ОСОБА_2 курсову різницю в гривні, що еквівалентна 2547,64 дол. США що за курсом НБУ 1 дол. США=41,3798 грн, на 30.10.2024 (на дату постановлення рішення Надвірнянського районного суду про стягнення боргу), що становить 105420,83 грн.

Вказувала, що Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області стягнуто з відповідача 225617,60 грн. - суму боргу, еквівалентну 8000 дол. США по курсу НБУ на 22.09.2020 (1 дол. США=28,2022 грн), тобто розрахунок проводився з дати початку розгляду справи по суті, після скасування заочного рішення та з урахуванням заяви про збільшення суми боргу, у зв`язку зі зміною курсу долара по відношенню до гривні. Справа розглядалась судом тривалий час, оскільки відповідач умисно затягував розгляд справи, за цей час, на 2024 рік, курс долара значно змінився в бік зросту по відношенню до гривні, отже стягнута судом сума боргу на 30 жовтня 2024 рік становить 5452,89 дол. США з розрахунку 1 дол. США=41,3798 грн, тобто з ОСОБА_2 судом стягнуто на її користь суму боргу на 2547,64 дол. США менше. Зазначала що на час подачі позову відповідачем борг не повернутий, а тому позивач має право на отримання суми курсової різниці, що визначена по курсу долара США до гривні на момент звернення до суду з цим позовом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).

У статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)».

Курсова різниця - це різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національній валюті України при різних валютних курсах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зроблено висновок про те, що кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України позивач ОСОБА_1 реалізувала право на звернення до суду і виходячи з принципу диспозитивності самостійно визначила позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права.

Так вирішуючи спір, суд виходить із того, що у даному випадку позивач ОСОБА_1 , як позикодавець за договором позики від 20 квітня 2014 року, у 2017 році звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 20 квітня 2014 року, та визначила заборгованість у валюті гривні, а потім позивач по справі скористалась своїм правом та керуючись ст. 49 ЦПК України подала заяву про збільшення позовних вимог на підготовчому судовому засідання після скасування заочного рішення. Визначивши, що станом на 22 вересня 2020 року сума боргу за договором позики від 20 квітня 2014 року в сумі 8000 доларів США 00 центів, що у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУна 22 вересня 2020 року, а саме: 1 долар = 28, 2022 гривень, становить суму 225 617,60 грн. Тим самим збільшила позовні вимоги під час розгляду справи, вказавши, що саме 225617,60 грн є повним розміром неповернутої позики.

Ухвалюючи рішення у справі № 348/912/17, яке набрало законної сили 17.02.2025, суд врахував заяву про збільшення позовних вимог, подану у встановлений законом строк, та визначив борг в гривні, з урахуванням заявлених позивачем позовних вимог.

В судовому засіданні встановлено, що 01.04.2025 в при мусовому порядку порядку по ВП № 77607725 з відповідача ОСОБА_2 стягнуті на користь стягувача ОСОБА_1 кошти в сумі 245291,72 грн. Позивач ОСОБА_1 .

Отже, позикодавець, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником виконувалось судове рішення про стягнення такої заборгованості, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняла його виконання.

Звертаючись з вимогами про стягнення курсової різниці після ухвалення остаточного рішення у справі про стягнення боргу за договором позики, позивач фактично просить змінити попереднє рішення суду, яким вже вирішено спір між сторонами.

Суд зазначає, що на стадії виконання рішення суду позивач має право лише на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, а не на зміну попереднього рішення в частині збільшення стягнутої судом суми боргу внаслідок зміни курсу валют під час виконання попереднього рішення, адже такий підхід є порушенням принципу юридичної визначеності.

Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Висновки суду:

З врахуванням встановлених обставин суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи проаналізувавши і оцінюючи докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язкудійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим в позові необхідно відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позовні вимоги залишено без задоволення, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 6, 11, 15, 16, 192, 509, 524-526, 530, 533, 625, 627, 629, 1046, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 12, 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів в сумі 105420,83 грн, що за курсом НБУ станом на 30.10.2024 (на дату постановлення рішення Надвірнняського районного суду від 30.10.2014) становить 2547,64 дол. США відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації, АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя Міськевич О.Я.