КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/8293/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Наваренка Володимира Георгійовича, який представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 67525,06 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.07.2014 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції кієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Так, відповідно до умов вказаної угоди: мета кредиту для особистих потреб; ліміт кредитної лінії у розмірі 75 000,00 грн; процентна ставка 24% річних; тип процентної ставки - фіксований; обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі шляхом надання відповідачу кредитних коштів. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 67 525,06 грн. 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу №3, за умовами якого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 22.07.2014 року.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, Наваренко В.Г., в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався на положення Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та зазначав, що вчинення правочину (укладення кредитного договору) між АТ «Альфа Банк» та відповідачем відбулося відповідно до норм чинного законодавства.

Тому вважає, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року є передчасним та необгрунтованим, таким, що ухвалено без належного дослідження доказів.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що 22.07.2014 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 дійсно виникли кредитні відносини з підстав, викладених в позовній заяві, оскільки заява на відкриття рахунків в ПАТ «Альфа-Банк» та довідка про умови кредитування з використанням картки «Максимум» не є належними та допустими доказами, які підтверджують факт укладення між сторонами угоди №630178154 про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 20.09.2021 року між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 3, на підставі якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача (а.с. 7-12).

Відповідно до пункту 2.2 договору факторингу право вимоги, що відступається згідно даного договору, включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту.

Пунктом 2.3 Договору факторингу передбачено право вимоги, яке вважається відступленим Фактору з дати оплату Фактором ціни вимоги відповідно до п.4.2. договору. В дату здійснення оплати Фактором ціни вимоги відповідно до п.4.2 Договору Сторони цього Договору підписують Акт приймання-передачі Реєстру боржників, за формою, встановленою в додатку № 2 до цього договору.

Відповідно до п. 4.2 зазначеного Договору факторингу фактор зобов`язаний передати в розпорядження Клієнту грошові кошти і сплатити Клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 12 844 800 грн 00 коп., шляхом перерахування на рахунок Клієнта НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору.

Платіжним дорученням за № 559 від 20 вересня 2021 року підтверджується оплата TOB «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» за право вимоги згідно договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року (а.с. 13).

Згідно з випискою до договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року АТ «Альфа Банк» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором ССNG-630178154 від 22.07.2014 року в сумі 72525,06 грн (а.с. 14).

Наданий ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» розрахунок заборгованості містить відомості щодо складової заборгованості станом на 20.09.2021 року в розмірі 72525,06 грн, з яких заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 62491,21 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 8793,40 грн та - 1240,45 грн овердрафт (несанкціонована заборгованість) (а.с.34).

Також до позовної заяви позивачем долучено виписку по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard на ім`я ОСОБА_2 за період з 12.08.2016 року по 20.09.2021 року (а.с. 15-33).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статті ч. 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина 1 статті 519 ЦК України).

Позивач ТОВ «Еліт Фінанс» просив суд стягнути з відповідача 67525,06 грн суми заборгованості за кредитним договором, однак матеріали справи не містять відомостей щодо оформлення та надання кредиту саме 22.07.2014 року, й суми наданого кредиту.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано виписку по рахунку; розрахунок заборгованості; копію довідки про умови кредитування з використанням картки «Максимум», копію заяви на відкриття поточних рахунків в ПАТ «Альфа-Банк», копію договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року та витяг з додатку до нього.

Водночас зазначаючи, що заборгованість відповідача утворилася саме за кредитним договором № ССNG-630178154 від 22.07.2014 року, позивач ТОВ «Еліт Фінанс» не надав суду вказаний кредитний договір, а надані суду докази не свідчать про те, що вони стосуються цього кредитного договору.

Надана стороною позивача виписка по рахунку відповідача не підтверджує наявність у останнього залишку заборгованості за наданим кредитом в розмірі 67525,06 грн. При цьому, вказана виписка не містить ні дату її складання, ні підписів уповноважених осіб позивача (а.с. 15-33).

У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредиту 22.07.2014 року.

Отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір укладений між АТ «Альфа Банк» та відповідачем відповідно до чинного законодавства, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки позивачем не надано доказів, а саме кредитного договору № ССNG-630178154 від 22.07.2014 року, що в свою чергу не дають підстав для висновку про доведений розмір простроченого грошового зобов`язання відповідача.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Наваренка Володимира Георгійовича, який представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «26» травня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов