РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 563/286/24

Провадження № 22-ц/4815/359/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Боймиструка С.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Старцуна Миколи Івановича на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 05 грудня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за кредитним договором №1100-4559 від 16 жовтня 2022 року в сумі 18 500 грн. 00 коп. та судові витрати, пов`язані з розглядом позовної заяви.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 16 березня 2022 року між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1100-4559, відповідно до якого кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 3 700 грн., на наступних умовах: сума кредиту складає 3 700 грн., строк кредиту 300 днів, базовий період 14 днів; знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3 % в день, дата повернення кредиту 12 серпня 2023 року. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного кредитного договору. Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилась заборгованість станом на 15 лютого 2024 року загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі кредитного договору, складає 36 741 грн., проте,зважаючи на застосування до ОСОБА_1 програми лояльності та часткового списання заборгованості за нарахованими процентами просить стягнути з ОСОБА_1 загальну суму 18 500 грн. 00 коп. (3 700 грн. прострочену заборгованість за кредитом та 14 800 грн. - прострочену заборгованість за нарахованими процентами).

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 05 грудня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" заборгованість за договором №1100-4559 від 16 жовтня 2022 року в сумі 18 500 (вісімнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Старцун М.І., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та процесуального права, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що не був належно повідомлений про дату, час і місце судового засідання, на якому розглядалась справа. Відсутні докази, що саме відповідач уклав договір. Немає підтвердження, що відповідач був зареєстрований в ІТ-системі позивача. Не доведено факт отримання логіну, паролю, подання заявки на кредит, ознайомлення з умовами договору тощо. Використано неналежні докази. Надані копії електронних документів не містять електронного підпису позивача - лише електронну печатку. Суд не врахував доводи відповідача щодо недійсності договору. Електронний підпис не підтверджено; не виконано вимоги Закону України "Про електронну комерцію" щодо ідентифікації сторін; не доведено факт надання кредитних коштів саме позивачем. Позивач не надав первинних документів. Відсутні належні бухгалтерські документи на підтвердження заборгованості (як передбачено Законом України "Про бухгалтерський облік"). Витяг з системи позивача чи банківська транзакція не підтверджує фактичного укладення правочину.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" у відзиві заперечив доводи апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Узагальнені доводи зводяться до того, що кредитний договір укладено належним чином; відповідач особисто пройшов процедуру ідентифікації; перерахування кредитних коштів підтверджене банківськими довідками; усі докази відповідають вимогам законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що у статті 3 ЗУ "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ "Про електронну комерцію").

Частиною п`ятою статті 11 ЗУ "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 ЗУ "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У силу частини першої статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 ЗУ "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.

Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі наявні у постанові ВС від 12.01.2021 у справі №524/5556/19.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2022 року між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №1100-4559 шляхом акцептування позичальником оферти кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (далі - договір).

На підтвердження укладання Договору, позивачем було надано паперову копію та оригінал електронного доказу, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора "А608", який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір.

Крім того, слід врахувати, що договір містить особисті персональні дані позичальника (РНОКПП, паспортні дані, номер банківської картки), передання та правомірність використання яких відповідачем не спростована.

Будь яких доказів щодо укладення кредитного договору третіми особами від імені ОСОБА_1 не надано.

Факт видачі кредитних коштів за договором № 1100-4559 від 16 березня 2022 року в сумі 3 700 грн. шляхом перерахування на платіжну картку відповідача підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту № 1100-4559 від 16 березня 2022 року та довідкою АТ КБ "ПриватБанк" про перерахування коштів від ТОВ "Укр Кредит Фінанс" відповідачу через систему Liq Pay, платіж від 16 жовтня 2022 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що у справі відсутні первинні документи, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а надані позивачем суду в якості доказів копії документів не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, колегія суддів оцінює критично, оскільки товариство не є банківською установою, та, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.

Крім того відповідач, який має безпосередній доступ до власних банківських рахунків, не спростовував приналежність банківської картки та надходження на неї переказів.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 08 січня 2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 36 741 грн., однак зважаючи на застосовану до ОСОБА_1 програму лояльності та списання частини заборгованості за процентами просить стягнути суму в розмірі 18 500 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 3 700 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 14 800 грн.

Водночас вбачається, що за кредитним договором нарахування відсотків здійснювалось поза межами встановленого строку кредитування, та всупереч узгодженій вартості кредиту.

Так, у наданому позивачем примірнику договору про відкриття кредитної лінії обумовлено сукупну вартість кредиту в розмірі 4995 грн., яка включає в себе 3700 грн. суми кредиту та 1295 грн. процентів за користування кредитними коштами, із датою видачі кредиту - 16.10.2022 року та останнім календарним днем першого базового періоду - 29.10.2022 року (пункт 2.3. договору). Договором передбачено сплату позичальником таких відсотків: стандартна процентна ставка становить 3,00 % в день, пільгова процентна ставка становить 2,50% в день, знижена процентна ставка становить 2.50 % за кожен день користування кредитом. Враховуючи надані умови договору апеляційний суд не може погодитися з висновокм місцевого суду щодо нарахування процентів за кредитним договором відповідно до пункту 4.8 за яким строк кредитування визначений як 300 календарних днів з таких підстав.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Тому при вирішенні спірних правовідносин колегія суддів зауважує на застосуванні положення contra proferentem.

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 4995 гривень та в 14 днів відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом.

Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Як убачається, суд попередньої інстанції при вирішенні спірних правовідносин увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Старцуна Миколи Івановича, задовольнити частково.

Скасувати рішення Корецького районного суду Рівненської області від 05 грудня 2024 року.

Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" 4995 гривень заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.