Провадження №6/369/147/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайної М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяви представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Ліпінського Є.В. про визнання виконавчого листа у цивільній справі № 369/16432/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за порушення умов попереднього договору купівлі-продажу нерухомості від 15.05.2019 року таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

09 липня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ліпінський Є.В. звернувся до суду із заявою за вх. № 32474 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у якій просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист по справі № 369/16432/21, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області 15.05.2024 року на підставі постанови Київського апеляційного суду від 01.11.2023 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 508 грн 23 коп.

В обґрунтування своїх вимог заявник вказує, що постановою Київського апеляційного суду від 01.11.2023 у справі № 369/16432/21 було стягнуто с ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аванс в розмірі 362 800 грн. На вказану суму боргу за період з 16.11.2023 по 08.05.2024 (дату повного погашення заборгованості) представник позивача нараховує 3% річних в розмірі 5 086,36 грн.

ОСОБА_1 має присуджений борг 2508,23 грн. згідно виконавчого листа по справі № 369/16432/21, а ОСОБА_2 має борг за 3 % річних в сумі 5 086,36 грн., то представник позивача вважає, що він провів взаємозалік цих грошових вимог та заборгованість ОСОБА_1 вже не підлягає стягненню.

Оскільки ці вимоги є зустрічними, однорідними та строк виконання яких настав представник ОСОБА_1 адвокат Ліпінський Є.В. направив заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.05.2005 на адресу ОСОБА_2 та його представника адвоката Ковальова В.М., який отримав дану заяву 03.06.2025. А тому в силу ст. 601 ЦК України зобов`язання вважаються припиненими. Однак, виконавчий лист по справі № 369/16432/21, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області 15.05.2024 року на суму 2 508 грн 23 коп., іншим представником відповідача, адвокатом Самойленко А.В., було подано до примусового виконання, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження № 75338197 від 19.06.2025 року.

З огляду на вищевикладене, заявник вважає, що права позивача у даному випадку підлягають захисту шляхом визнання вказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Представники сторін були повідомлені про судове засідання належними чином, в судове засідання не з`явились. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви заперечив з підстав, наведених у поданих суду 29.07.2025 запереченнях.

Представник позивача 08.05.2025 року подав до суд заяву про поновлення строку та долучення доказів по справі, яка відхилена судом з огляду на те, що представником позивача не доведено поважності пропуску строку на подачу доказів. Крім того, обставини встановлені у справі № 369/19171/23 та погашення заборгованості у даній справі не були підставою звернення представника позивача 09.07.2024 року із заявою про визнання виконавчого листа у цивільній справі № 369/16432/21.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши заяву позивача про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заперечення відповідача на цю заяву, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення КСУ від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує самій сутності права на справедливий суд (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення КСУ від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення КСУ від 26 червня 2013 року №5-рп/2013).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності дотримання державою принципу обов`язковості судових рішень. Так, зокрема, у рішеннях «Шмалько проти України», №60750/00, 20.07.2004, §43; «Савицький проти України», №38773/05, 26.07.2012, §147; «Глоба проти України», №15729/07, 05.07.2012, §§26-27; «Бурдов проти Росії», №59498/00, 07.05.2002, §32 ЄСПЛ зазначив, що гарантоване статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній з сторін.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З огляду на зазначене питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є перешкодою для завершення судового провадження.

Необхідним для позитивного вирішення питання щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є порушення прав боржника видачею виконавчого листа чи його виконанням.

В силу ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

З наведених положень законодавства випливає, що підставою для виконання судових рішень є виконавчі листи.

Відповідно до ч.1 ст. 432 ЦК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувана або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як випливає із змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015, наведені в статті 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Судом встановлено, що рішенням від 13.03.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за порушення умов попереднього договору купівлі-продажу нерухомості від 15.05.2019 року задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 530 000 гривень 00 копійок, а також суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 5300 гривень 00 копійок.

Однак, в подальшому рішення суду від 13.03.2023 було скасоване постановою Київського апеляційного суду від 01.11.2023 та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги були задоволені частково, а саме:

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аванс в сумі 362 800 грн, що еквівалентно 10000 доларів США за офіційним курсом НБУ на час ухвалення рішення, а також суму сплаченого судового збору 3 628,00 грн. за подання позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 2508,23 грн. за подання апеляційної скарги.

На виконання постанови Київського апеляційного суду від 01.11.2023 Києво-Святошинським районним судом Київської області 15.05.2024 року було видано виконавчий лист по справі № 369/16432/21 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 508 грн 23 коп.

Даний виконавчий лист було подано до Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ), яким 19.06.2024 було відкрите виконавче провадження № 75338197.

З наведених матеріалів вбачається, що лист про взаємозалік отримано представником відповідача адвокатом Ковальовим В.М. 03.06.2024.

В той же час, згідно ордеру адвоката Ковальова В.М. вбачається, що він надає правову допомогу відповідачу ( ОСОБА_2 ) лише в судовій справі в Києво-Святошинському районному суді Київської області. Жодних повноважень на здійснення інших позасудових дій, право вступати у договірні відносини, укладати та виконувати правочини, припиняти договірні відносини або отримувати заяви у справах, які не перебувають у його провадженні, не має. Тобто заява про взаємозалік зустрічних вимог вручена неналежному адресату.

Докази вручення цієї заяви безпосередньо стороні вказаних правовідносин відповідачу ОСОБА_2 відсутні.

Твердження представника позивача адвоката Ліпінського Є.В. про зловживання представниками відповідача ОСОБА_2 про зловживання ними своїми правами, оскільки знаючи про проведений взаємозалік ними було подано виконавчий лист до стягнення не заслуговує на увагу.

Як зазначалось, заяву про взаємозалік зустрічних вимог 03.06.2024 отримав адвокат Ковальов В.М. який не був уповноважений на здійснення взаємозаліку. З пояснень останнього вбачається, і це підтверджується матеріалами справи, що виконавчий лист про стягнення 2508,23 грн було подано до Ірпінського ВДВС у Бучанському районі Київської області 31.05.2024 (п`ятниця). Однак оскільки в цей час не було світла державний виконавець запронував повернутись на наступний робочий день за отриманням другого примірника заяви з вхідним штапом. Наступного робочого дня 03.06.2024 (понеділок) було отримано другий примірник заяви з вхідним календарним штампом 03.06.2024 (копія заяви є в матеріалах справи). В межах виконавчого провадження грошові кошти стягнуті.

Тобто виконавчий лист було подано до отримання інформації про здійснений взаємозалік грошових вимог.

Згідно ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватись за заявою однієї із сторін.

Взаємозалік це односторонній правочин, оскільки волевиявлення для його вчинення виявила лише одна особа.

Згідно ст.202 ЦК України односторонній правочин створює обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Отже лист про взаємозалік не зачіпає жодних прав і обов`язків іншої сторони ОСОБА_2 , оскільки він його навіть не отримував.

До того ж суд звертає увагу і на повноваження особи, яка ініціює припинення зобов`язань шляхом взаємозаліку грошових вимог.

Взаємозалік це правочин. Він може проводитись сторонами (кредитором і боржником), або уповноваженими особами.

ОСОБА_1 правочину щодо взаємозаліку не вчиняв, заяву про взаємозалік грошових вимог не підписував та не направляв іншій стороні. Отже його волевиявлення на припинення зобов`язань відсутнє. В той же час і повноваження на підписання та направлення заяви про здійснення взаємозаліку у його представника адвоката Ліпінського Є.В. теж не підтверджені.

Так, адвокат Ліпінський Є.В. на підтвердження своїх повноважень надає ордер на надання правничої допомоги від 26.01.2024, де в розділі «назва органу, в якому надається правова допомога» зазначено, що він надає правову допомогу у правовідносинах з ОСОБА_2 та його представниками. Однак ці особи не є органом, установою чи будь-якою іншою юридичною особою.

Згідно ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» підставою для здійснення адвокатської діяльності є договір. А повноваження засвідчуються (1) ордером, (2) довіреністю або (3) дорученням органу, уповноваженого законом на надання безоплатної допомоги.

В п. 12. Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженому рішенням РАУ №41 від 12.04.2019 (із змінами та доповненнями) зазначено: ордер повинен містити назву органу, в якому надається правова допомога, із зазначенням виду адвокатської діяльності.

Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).

Таким чином, в розділі назва органу, в якому надається правова допомога не може бути передбачено фізичної особи та її представників.

Отже, ордер не містить повноважень на здійснення правочинів від імені довірителя. Припинення зобов`язань (взаємозалік однорідних грошових вимог) не відноситься і до видів адвокатської діяльності, передбачених ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Довіреності на вчинення вказаної дії представник позивача не надав.

Суд приходить до висновку, що адвокат Ліпінський Є.В., який підписав заяву про залік зустрічних грошових вимог не надав доказів того, що він уповноважений від імені Свиста А.О. вчиняти письмові правочини та представляти його інтереси перед фізичними особами.

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його підписано стороною (сторонами) або особами, уповноваженими на це установчими документами, довіреністю або іншими актами цивільного закон6одавства.

В даному випадку заява про взаємозалік підписана не уповноваженою особою, а тому не є письмовим правочином.

Вищенаведене свідчить, що взаємозалік не породив для відповідача будь-яких прав і обов`язків. Заява про взаємозалік підписана не уповноваженою особою та направлені не уповноваженій особі. Взаємозалік проведено щодо грошових вимог, які не мають умови безспірності та інша сторона про це повідомляє і заперечує.

Оскільки правочин щодо взаємозаліку не вчинений (вважається таким, що не відбувся), то відсутні матеріально-правові та процесуально-правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259-261, 432 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ліпінський Є.В. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому ст. 261 ЦПК України.

Повна ухвала складена: 19.05.2025 року.

Суддя А.В. Янченко