Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2501/15-ц Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 84 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Коломієць О.С.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 295/2501/15-ц за скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Піляй Альони Олександрівни на постанову приватного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Піляй Альони Олександрівни на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 06 лютого 2025 року, постановлену під головуванням судді Чішман Л.М. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року представник ОСОБА_1 звернулась із скаргою, в якій просила визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. від 18 грудня 2024 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 68001484 з примусового виконання виконавчого листа № 295/2501/15-ц про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №1 від 21 вересня 2007 року; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкову Є.О. винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 68001484 з примусового виконання виконавчого листа № 295/2501/15-ц на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 06 лютого 2025 року скаргу повернуто заявнику без розгляду на підставі частини 4 статті 183 ЦПК України.

У поданій апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 адвокат Піляй А.О. просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що суд першої інстанції неповністю з`ясував обставин, що мають значення для справи, зокрема не з`ясував коло учасників провадження. Оскаржувана ухвала містить висновки, які не відповідають обставинам справи щодо необхідності надіслання копії скарги та додатків до неї особі, яка не є учасником провадження. Також, ухвала постановлена із порушенням норм процесуального права, зокрема статей 447, 447-1, 448, 450, 451 ЦПК України.

Представник вказує, що скарга на дії органу виконання не може розглядатися, як заява з процесуальних питань. До її змісту та порядку подання, розгляду застосовуються вимоги статей розділу VII ЦПК України, а не вимоги, передбачені до заяв з процесуальних питань.

Крім того, Салюк Р.М. ніколи не був стороною виконавчого провадження № 68001484, а отже обов`язок направляти йому, як іншому учаснику справи копії скарги з додатками, поданої в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, у боржника ОСОБА_1 відсутній.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи учасники в судове засідання не з`явились. Представник ОСОБА_1 адвокат Піляй А.О. подала письмову заяву про розгляд апеляційної скарги без її участі.

Відтак, суд апеляційної інстанції розглянув справу у відсутність учасників провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 та частини 2 статті 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Із матеріалів справи убачається, що у лютому 2025 року представник ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 06 лютого 2025 року скаргу повернуто без розгляду, як подану без додержання вимог частини другої статті 183 ЦПК України, оскільки подані до суду матеріали скарги не містять доказів надіслання (надання) скарги іншим учасникам справи.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частини другої статті 183 ЦПК України, письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (частина четверта статті 183 ЦПК України).

Разом з цим, розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Повертаючи скаргу без розгляду, як таку, що подана без додержання вимог частини другої статті 183 ЦПК України, суд першої інстанції не звернув уваги, що вимоги частини другої статті 183 параграфу 2 «Заяви з процесуальних питань» глави 1 Розділу III «Позовне провадження» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні відносини, а положення частини четвертої статті 183 ЦПК України поширюються виключно на заяви (клопотання, заперечення) з процесуальних питань, подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.

Натомість процесуальні відносини, пов`язані із поданням скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавця, регулюються розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», який встановлює окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ.

Подібні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20, від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 713/1972/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 569/12949/20, від 28 липня 2021 року у справі № 509/4648/14-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 761/14537/15-ц, від 23 листопада 2022 року у справі № 201/4132/19.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, за приписами пункту 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3-5частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження (частина четверта статті 74 в чинній редакції), зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК (стаття 185 ЦПК України в чинній редакції).

Тому у випадку, якщо суд дійде висновку про невідповідність поданої скарги вимогам ЦПК України щодо форми та змісту, то суд вправі застосувати положення статті 185 ЦПК України.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування положень частини четвертої статті 183 ЦПК України, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення про повернення скарги заявнику без розгляду.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи знайшли своє підтвердження і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом норм процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, наявні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду у відповідності до положень статті 379 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 379, 381-384, ЦПК України суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Піляй Альони Олександрівни задовольнити, а ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 06 лютого 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді