Провадження № 2/742/817/25
Єдиний унікальний № 742/957/25
РІШЕННЯ
20 травня 2025 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Циганка М.О., за участю секретаря судового засідання Харченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Вимоги обґрунтовує тим, що на підставі судового наказу № 2н/742/337/24 від 28 березня 2024 року з нього стягнуто щомісячно, починаючи з 14 березня 2024 року на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини заробітку платника аліменгів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що на теперішній час у нього склалися обставини, що унеможливлюють сплату аліментів у встановленому судом розмірі, так як він проходить військову службу у Збройних Силах України та є військовослужбовцем, позивач змушений купувати військове спорядження, із його грошового забезпечення було відраховано аліментів на значну суму, що призвело до порушення принципу рівності обов`язків обох батьків щодо утримання спільної неповнолітньої дитини. Крім того, просить взяти до уваги, що на його утриманні ще перебуває матір, 1949 року народження, яка є пенсіонером, що в свою чергу потребує постійних витрат на забезпечення життя, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду із позовною заявою про зменшення розміру аліментів з частини до 1/8 частини його доходів.
Представник відповідача адвокат Денисенко С.В. подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволені позовних вимог про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що вказані позивачем обставини не знімають з відповідача обов`язку, відповідно до ст. 180-181 СК України, надавати матеріальну допомогу доньці, сторона відповідача вважає, що позивачем не доведено належними та достовірними доказами, що його матеріальний стан погіршився настільки, що не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання доньки у визначеному судом розмірі, а отже, позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів є необґрунтованими та безпідставними, а тому в задоволені позову повинно бути відмовлено в повному обсязі.
Позивач 14.04.2025 подав письмові пояснення на відзив на позовну заяву, в яких просив задовольнити його позовні вимоги з мотивів, що викладені у позовній заяві.
Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що на теперішній час із його заробітної плати вираховується значна сума аліментів на утримання дитини, яка, на його думку, є завищеною та витрачається відповідачем не за цільовим призначенням. Просить також врахувати, що у позивача на утриманні перебуває ще його матір пенсійного віку, яка потребує матеріальної допомоги.
Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що знає позивача, на даний час він є військовослужбовцем, дійсно завжди спілкується з донькою, приймає активну участь в житті дитини, матеріально їй допомагає, дарує подарунки, путівки на відпочинок, має на утриманні також матір похилого віку.
Суд, дослідивши матеріали справи та наявні докази, приходить до наступного.
Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Як зазначено у ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23 листопада 2010 року, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої записані ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.7зв).
Відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.09.2017 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано(а.с.7)
Відповідно до постанови виконавця Прилуцького відділу ДВС у Прилуцькому районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 13.04.2024 року вбачається, що у відділі ДВС перебуває виконавче провадження №74818845 з примусового виконання виконавчого листа №2-н/742337/24 від 28.03.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі частини на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід в військовій частині(а.с.8).
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ст.273 СК України,якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати.
Крім того, ст.192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме:зміни матеріального або сімейного стану,погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз вищевказаних правових норм вказує на те, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, саме позивач зобов`язаний довести обставини, які мають значення для вирішення спору, зокрема, що зміна його матеріального становища вплинула на можливість виплачувати ним аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 , 2010 року народження, у раніше визначеному судовим рішенням розмірі.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що у нього змінився (погіршився) стан здоров`я, позивач перебуває на військовій службі, тому більша частина доходів, які отримує позивач витрачається ним не на особисті потреби, а на потреби підрозділу (обмундирування тощо), отримує грошове забезпечення, з якого вираховується значна сума для сплати аліментів, яка в рази більше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та більше мінімально рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, що призводить до порушення принципу рівності обов`язків обох батьків щодо утримання неповнолітньої дитини, оскільки, на його думку, і відповідач мала б нести половину витрат на утримання спільної дитини. Також позивач зазначає, що матеріально допомагає своїй матері, яка є пенсіонером, тому вважає, що доцільним зменшити розмір аліментів на утримання дочки.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6).
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.
Аналізуючи зібрані по справі докази, суд доходить висновку, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.
Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів.
У ході судового розгляду судом встановлено, що позивач має задовільний стан здоров`я, на теперішній час проходить військову службу в складі ЗСУ, отримує відповідне грошове забезпечення.
Посилання позивача на те, що останній несе витрати на потреби підрозділу (обмундирування, військову техніку, медикаменти тощо) не приймається судом до уваги, оскільки не підтверджується матеріалами справи.
Також, нічим не підтвердженими є доводи позивача про перебування на його утриманні матері-пенсіонера, що призвело до зміни його матеріального стану у бік погіршення. Тим більше, що позивачем надано копію пенсійного посвідчення матері ОСОБА_9 , яка отримує пенсію, та не надано доказів недостатності цієї пенсіі для забезпечення її потреб та необхідності матеріальної допомоги.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем ОСОБА_1 , при зверненні до суду з даним позовом не враховано порушення інтересів дочки ОСОБА_8 , тому суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що зміна його матеріального становища вплинула на його можливість сплачувати аліменти на утримання доньки у встановленим судом розмірі, який відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення суперечитиме інтересам дитини, та що, після постановлення судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки, його майновий стан погіршився, внаслідок чого позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати із відповідача не стягуються.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 315, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Максим ЦИГАНКО