Справа № 444/599/23 Головуючий у 1 інстанції: Олещук М. М.
Провадження № 22-ц/811/3808/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Підлужного В.І.,

з участю: представника відповідача Домініка П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Яцуляка Т.Р. на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, в якому просив поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що наказом Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» від 06.02.2023 № 34-ос «Про звільнення ОСОБА_2 » його звільнено з посади старшого майстра на лісозаготівельних роботах у зв`язку з скороченням штату працівників згідно п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП України. Підстава наказ від 01.12.2022 №134-ОД. Наказ йому оголосили 06.02.2023, копію наказу отримано 27.02.2023 на адвокатський запит.

Позивач вважає наказ Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» від 06.02.2023 № 34-ос «Про звільнення ОСОБА_2 » незаконним, та не погоджується із його звільненням з посади старшого майстра на лісозаготівельних роботах. Зазначає, що відповідач не виконав обов`язку щодо його працевлаштування, а саме не запропонував усіх вакантних посад на підприємстві, які існували на момент його попередження про звільнення та появились до моменту звільнення, тобто не виконав обов`язку передбаченого ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

Посилається на те, що 01.12.2022 йому вручено попередження (без номеру та дати), яким повідомлено про те, що відповідно до наказу Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» №134-ОД «Про внесення змін до штатного розпису» має місце скорочення його посади та наступне звільнення 23 січня 2023 року за п.1 ст. 40 КЗпП України. Одночасно повідомлено, що станом на 09 листопада 2022 року на підприємстві відсутня будь-яка інша посада. Позивачу 01.12.2022 вручено попередження №393, яким повідомлено про те, що відповідно до наказу Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» №134-ОД «Про внесення змін до штатного розпису» має місце скорочення його посади та наступне звільнення 03 лютого 2023 року за п.1 ст. 40 КЗпП України. Одночасно повідомлено, що станом на 01 грудня 2022 року на підприємстві відсутня будь-яка інша посада.

Наказом від 04.11.2022 №130-ОД «Про внесення змін до штатного розпису» наказано вивести із штатного розпису з 24 січня 2023 року такі посади: головний інженер - 1 штатна одиниця; старший майстер на лісозаготівельних роботах - 1 штатна одиниця; сторож - 2 штатні одиниці.

Наказом від 01.12.2022 №134-ОД «Про внесення змін до наказу від 04.11.2022 №130-ОД» внесено зміни в частині дати виведення зі штатного розпису посади старшого майстра на лісозаготівельних роботах з 03.02.2023.

Позивач стверджує, що відповідач усупереч ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України не запропонував усі вакантні посади, які були на підприємстві з моменту його попередження про звільнення (01.12.2022) та які з`явилися до моменту фактичного звільнення (06.02.2023). Жодної вакантної посади йому запропоновано не було.

Позивач зазначає, що він є учасником бойових дій та на нього поширюються соціальні гарантії згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зокрема і в частині переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.

Також у 2020 році він закінчив Державний вищий навчальний заклад «Національний лісотехнічний університет України», здобув ступінь вищої освіти бакалавр, спеціальність Лісове господарство. Вказує, що його освіта надає йому право обіймати різні посади у даному підприємстві. Також він є батьком трьох малолітніх дітей та єдиним годувальником сім`ї. Незаконне звільнення його з роботи поставило його сім`ю у скрутне матеріальне становище.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач вказує, що згідно довідки від 21.02.2023 №126 нарахована заробітна плата у грудні 2022 року становить 780,00 грн., фактично відпрацьовані робочі дні 1 робочий день; у січні 2023 року 00,0 грн., кількість фактично відпрацьованих днів 0. У зв`язку із наведеним, просив позов задовольнити.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 16 січня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства "Магерівський військовий лісгосп" від 06.02.2023 №34-ос "Про звільнення ОСОБА_2 "

Поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого майстра на лісозаготівельних роботах Державного підприємства "Магерівський військовий лісгосп" з 07.02.2023.

Стягнуто з Державного підприємства "Магерівський військовий лісгосп" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.02.2023 року до дня ухвалення рішення у справі - 16.01.2024 в розмірі 191 880 грн 00 коп.

Стягнуто з Державного підприємства "Магерівський військовий лісгосп" в користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок, який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Яцуляк Т.Р., подавши апеляційну скаргу.

Зазначає, що вказана справа була заслухана без залучення та участі ОСОБА_1 , який мав би бути залучений до слухання справи в якості третьої особи, оскільки рішення у справі стосуються питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки.

Враховуючи, що на даний час ДП «Магерівський військовий лісгосп» подано позов до ОСОБА_1 , слід зробити висновок, що рішенням Жовківського районного суду було вирішено питання про його права, свободи та інтереси без залучення його до участі у справі в якості третьої особи, незважаючи на те, що він мав всі ознаки такої і сторонам по справі і суду першої інстанції було відомо про це, оскільки Наказ ДП «Магерівський військовий лісгосп» від 06.02.2023 року про звільнення ОСОБА_2 був підписаний ОСОБА_1 , оскільки на той час він обіймав посаду т.в.о. директора підприємства.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Виходячи з того, що апеляційну скаргу подано ОСОБА_1 , якого не було залучено до участі у справі в суді першої інстанції, апеляційний суд, насамперед, вирішує питання про те, чи є апелянт особою, права, свободи, інтереси та (або) обов`язки якої порушені судовим рішенням.

Так, звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначав, що в майбутньому ДП «Магерівський військовий лісгосп» може бути поданий позов до нього про стягнення в регресному порядку шкоду в розмірі 191 880 грн.

Відповідно до статтей 17 та 352 ЦПК учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки (далі права), мають право на апеляційний перегляд справи.

Статтею 18 ЦПК визначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, встановлено, що судовим рішенням питання про права такої особи не вирішувалося, апеляційний суд закриває провадження (пункт 3 частини 1 статті 362 ЦПК). В іншому випадку він переглядає справу за апеляційною скаргою цієї особи.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції.

Такий висновок, насамперед, має відповідати положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою закріплене "право на суд" разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа "Беллет проти Франції" (Bellet v. France), заява № 23805/94, § 36).

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 9/189/2011/5003 зроблено висновок про те, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі в справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто суд таким рішенням вирішив спір про право у правовідносинах, учасником яких є заявник, або в цьому рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та обов`язки. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого у пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17, від 03 червня 2019 року у справі № 910/6767/17, від 25 жовтня 2019 року у справі № 910/16430/14, від 05 травня 2020 року у справі № 910/9254/18.

Відповідно до статті 237 КЗпП суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Такий обов`язок покладається, зокрема, якщо звільнення здійснено з порушенням закону.

Наявність судового рішення про незаконність звільнення та стягнення середнього заробітку з підприємства може слугувати підставою для звернення в майбутньому ДП «Магерівський військовий лісгосп» до ОСОБА_1 з позовом про відшкодування шкоди.

Підстав для закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 за статтею 362 ЦПК апеляційний суд не вбачає.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що наказом Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» від 06.02.2023 № 34-ос ОСОБА_2 звільнено з посади старшого майстра на лісозаготівельних роботах з 06 лютого 2023, у зв`язку з скороченням штату працівників згідно п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП України. Підстава наказ від 01.12.2022 №134-ОД (а.с. 12).

Із копії трудової книжки ОСОБА_2 встановлено, що в такій наявний запис про те, що ОСОБА_2 06.02.2023 звільнений з роботи у зв`язку з скороченням штату (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України) (а.с.13-14).

Встановлено, що 01.12.2022 позивачу вручено попередження, яким повідомлено про те, що відповідно до наказу Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» №130-ОД від 04.11.2022 «Про внесення змін до штатного розпису» має місце скорочення його посади та наступне звільнення 23 січня 2023 року за п.1 ст. 40 КЗпП України. Також повідомлено, що станом на 09 листопада 2022 року на підприємстві відсутня будь-яка інша посада (а.с. 15).

Позивачу 01.12.2022 вручено попередження №393, яким його повідомлено про те, відповідно до наказу ДП «Магерівський військовий лісгосп» від 04.11.2022 «Про внесення змін до штатного розпису» та наказу від 01.12.2022 №134-ОД «Про внесення змін до наказу №130-ОД» має місце скорочення його посади та наступне звільнення 03 лютого 2023 року за п.1 ст. 40 КЗпП України. Також повідомлено, що станом на 01 грудня 2022 року на підприємстві відсутня будь-яка інша посада (а.с. 16).

Відповідно до наказу від 04.11.2022 №130-ОД «Про внесення змін до штатного розпису» виведено із штатного розпису ДП «Магерівський військовий лісгосп» з 24 січня 2023 року такі посади: головний інженер - 1 штатна одиниця; старший майстер на лісозаготівельних роботах - 1 штатна одиниця; сторож - 2 штатні одиниці (а.с. 20).

Наказом від 01.12.2022 №134-ОД «Про внесення змін до наказу від 04.11.2022 №130-ОД» внесено зміни до наказу від 04.11.2022 та виведено з 24 січня 2023 зі штатного розпису ДП «Магерівський військовий лісгосп» такі посади: головний інженер - 1 штатна одиниця; сторож - 2 штатні одиниці; виведено з 03.02.2023 зі штатного розпису ДП «Магерівський військовий лісгосп» таку посаду: старший майстер на лісозаготівельних роботах - 1 штатна одиниця (а.с.18).

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У частині першій статті 21 КЗпП України, передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 Кодексу законів про працю України визначено порядок вивільнення працівників, який передбачає, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

При цьому, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 12.04.2018 у справі №804/3787/17 та від 18.10.2017 у справі №6-1723цс17.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач видав наказ №292-ОС від 19.12.2022 «Про прийняття на роботу ОСОБА_4 », згідно з яким ОСОБА_4 прийнято на основне місце роботи на посаду старшого майстра лісу Середкевицького лісництва з 19 грудня 2022 року на умовах повного робочого дня з оплатою праці згідно штатного розпису з трьохмісячним випробувальним терміном.

Отже, судом установлено, що у відповідача була наявна вакантна посади, а саме станом на 19.12.2021 посада старшого майстра лісу Середкевицького лісництва, однак, така не була запропонована ОСОБА_2 .

Також копією наказу №285-ОС від 12.12.2022 «Про переведення ОСОБА_5 », копією наказу №3-ОС від 12.01.2023 «Про звільнення за угодою сторін ОСОБА_6 » підтверджується наявність на підприємстві вакантних посад у період з 01.12.2022 по 06.02.2023, проте як встановлено з матеріалів справи, відповідачем не повідомлено позивачу, що на цей час наявні вакантні посади, що могли бути запропоновані йому для подальшого працевлаштування.

Ураховуючи наведене, суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для поновлення позивача на роботі.

Відповідно ч. 2 ст. 235 КЗпП, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Варто зазначити, що рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 січня 2024 року оскаржувалось ДП «Магерівський військовий лісгосп». Постановою Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2024 року апеляційну скаргу Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» залишено без задоволення, а рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 січня 2024 року залишено без змін.

Окрім цього, в судовому засіданні представник ДП «Магерівський військовий лісгосп» повідомив, що рішення суду як в частині поновленні на роботі, так і в частині стягнення середнього заробітку відповідачем виконане.

Враховуючи всі вищеназвані обставини у їх сукупності, в тому числі пояснення сторін та надані ними докази, апеляційний суд вважає, що основні висновки суду першої інстанції про те, що при звільненні були порушені трудові права ОСОБА_2 , відповідають обставинам справи та вимогам трудового законодавства.

При цьому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 цих висновків не спростовують.

Так, учасниками спірних трудових правовідносин є, насамперед, працівник та працедавець (власник або уповноважений ним орган).

Наявність у справі особи, прав якої може стосуватись судове рішення, тобто апелянта, не позбавляє відповідача ДП «Магерівський військовий лісгосп» на власний розсуд розпоряджатись своїми матеріальними та процесуальними правами, в тому числі правом визнати позов, або визнати обставини, які є підставами позову.

Надання тих чи інших доказів на підтвердження своїх доводів, або доводів інших учасників справи, також є правом сторони за принципом диспозитивності цивільного судочинства за статтею 13 ЦПК.

За цим правилом суд розглядає справу на підставі доказів,поданих сторонами, та обмежений у праві збирати (витребовувати) докази з власної ініціативи (частини 2 статті 13 ЦПК).

Діючи у відповідності до вимог процесуального законодавства, суд першої інстанції врахував пояснення сторін, оцінив надані ними докази, в тому числі і визнання відповідачем деяких обставин, і вирішив спір у відповідності до вимог статті 13 ЦПК.

При цьому висновки суду, викладені у мотивувальній частині рішення, відповідно до положень статті 54 ЦПК не є безумовною підставою для стягнення з ОСОБА_1 сум, сплачених підприємством ОСОБА_2 за судовим рішенням, та не позбавляють апелянта права доводити відсутність обставин, що зумовлюють його відповідальності за статтею 237 КЗпП.

Отже, апеляційна скарга не містить доводів, які би спростовували висновки суду чи доводили би порушення ним норм трудового законодавства.

Підстав для скасування судового рішення апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яцуляка Т.Р. залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 травня 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.