Справа № 755/4791/25
Провадження № 2/638/4573/25
РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Латки І. П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про виключення з актового запису про народження відомостей про батька дитини, третя особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року до Шевченківського районного суду м. Харкова за підсудністю з Дніпровського районного суду міста Києва надійшли позовна заява ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про виключення з актового запису про народження відомостей про батька дитини, третя особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Позовна заява обґрунтована тим, що з 12 листопада 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . В подальшому шлюб розірвано рішенням суду від 11 жовтня 2024 року, яке набрало законної сили. Під час перебування сторін у шлюбі, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач народила дитину - ОСОБА_4 . 14 січня 2025 року проведено державну реєстрацію народження дитини, зроблено відповідний актовий запис №87, в якому батьком дитини, згідно ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України, записано - ОСОБА_1 .

Позивач заперечує, що є батьком цієї дитини, оскільки у червні 2022 року у зв`язку із веденням в Україні воєнного стану згідно Указу Президента України від 24.02.2022р. та ведення на території України бойових дій, зокрема на території Харківської області в місті Ізюм, де позивач мешкав разом із дружиною, він був вимушений покинути територію України та з червня 2022 року дотепер постійно мешкає на території Німеччини у місті Нюрнберг. Водночас відповідач після запровадження воєнного стану в Україні територію України не покидала, і стала мешкати окремо у місті Києві, зараз за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, оскільки з червня 2022 року позивач з ОСОБА_5 проживали окремо в різних країнах і жодного разу особисто навіть не спілкувалися, тому відповідно позивач не може бути батьком дитини ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто через 1 рік і 9 місяців після фактичного припинення шлюбних відносин та спільного проживання подружжя. Відповідач підтверджувала позивачу, що він не є біологічним батьком дитини.

Позивач просив суд виключити з актового запису № 87 від 14 січня 2025 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), відомості про те, що батьком дитини є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: Харківська область, м. Ізюм, та зобов`язати Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), , внести зміни до актового запиту №87 від 14 січня 2025 року.

Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання 21 травня 2025 року о 09:45 год. Встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подала, проте 16 травня 2025 року через систему «Електронний суд» від ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позову, в якій відповідач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилася донька - ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 доньки мною було зареєстровано в Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено відповідний актовий запис № 87. Батьком народженої дитини, згідно ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України, записано - ОСОБА_1 . Водночас, вона з колишнім чоловіком припинила спілкування та спільне проживання ще з вересня 2022 року, шлюбні стосунки не підтримували, проживали з червня 2022 року окремо, а шлюб розірвано 11 жовтня 2024 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва. ОСОБА_1 не є біологічним батьком дитини. Дитина народжена від іншого чоловіка, з яким відповідач проживала з січня 2023 року, однак наразі припинили стосунки. З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 , керуючись ст. 206 ЦПК України, визнала позов ОСОБА_1 в повному обсязі та просила суд: виключити з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) відомості про те, що батьком дитини є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який зареєстрований за адресою: Харківська область, м. Ізюм; зобов`язати Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), , внести зміни до актового запиту №87 від 14.01.2025.

В судове засідання сторони та третя особа не з`явилися, про судове засідання повідомлені належним чином, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено право суду ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку наявність підстав для ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 77-80 ЦПК України).

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі наданих сторонами доказів, судом встановлено наступні обставини.

12 листопада 2011 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянка України, зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, про що складено відповідний актовий запис № 335.

З червня 2022 року до теперішнього часу ОСОБА_1 мешкає у ФР Німеччина у місті Нюрнберг, що підтверджується довідками, виданими компетентним органом країни Німеччина (з перекладом), а саме Центру зайнятості м. Швабах про призначення ОСОБА_1 допомоги по безробіттю починаючи з 01 червня 2022 року. Крім того зазначена обставина визнається сторонами та не підлягає доказуванню згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Також сторонами визнаються та не підлягають доказуванню згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини того, що сторони почали проживати окремо та перестали підтримувати шлюбні стосунки з червня 2022 року, а з вересня 2022 року припинили спілкування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 , про що Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 87 від 14 січня 2025 року, що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 14 січня 2025 року.

В актовому записі про народження батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначені: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 .

Сторонами визнається та не підлягає доказуванню згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, що ОСОБА_1 не є біологічним батьком дитини, а дитина народжена нею від іншого чоловіка, з яким вона проживала з січня 2023 року, однак наразі припинили стосунки.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року у справі №755/13064/24, яке набрало законної сили 12 листопада 2024 року, шлюб між - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , розірвано.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 15 ЦК України об`єктом захисту називає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив у справі "Йевремович проти Сербії", що у відповідності до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини ("Jevremovic v. Serbia", заява № 3150/05, пункт 109 рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2007 року).

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).

Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 Сімейного кодексу України (далі - СК України) (частина перша статті 121 СК України).

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Сімейного кодексу України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини

Таким чином, законодавством встановлена презумпція батьківства щодо дитини, яка народилася у шлюбі.

У справі, що розглядається встановлено, що дитина ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто під час перебування сторін у шлюбі, отже її походження від ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_2 (мати) презюмується.

Відповідно до ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини.

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сімейний кодекс не надає конкретний перелік доказів, які можуть підтвердити позовні вимоги при оспорюванні батьківства. Беручи до уваги положеннях Цивільного процесуального кодексу України ними можуть бути показання свідків, речові докази, результати судово-медичної, генетичної, біологічної експертиз. В такій категорії справ необхідно довести відсутність кровного споріднення між дитиною та особою, що записана батьком дитини.

У справі, що розглядається, відсутність кровного споріднення між позивачем та дитиною ОСОБА_4 сторонами не оспорюється, а тому цей факт не вимагає додаткового доказування відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Доказів того, що ОСОБА_1 був присутнім під час реєстрації дитини та визнав себе батьком ОСОБА_4 матеріали справи не містять і сторони про ці обставини суду не повідомляли.

На переконання суду, проживання позивача та відповідача у різних країнах більше ніж за півтора роки до народження дитини, з урахуванням визнання відсутності кровного споріднення матір`ю дитини, дає підстави вважати доведеною ту обставину, що ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, предмет та підстави позову, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим суд приймає визнання позову ОСОБА_2 .

За правилами ст. 134 Сімейного Кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно п. 2.13, п. 2.13.1 Наказу Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» затверджених встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , про виключення з актового запису про народження відомостей про батька дитини у повному обсязі.

На підставі ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням позову відповідачем, суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 % судового збору, сплаченого за подання цієї позовної заяви, тобто 605,60 грн, та повертає позивачу з Державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого за подання цієї позовної заяви, тобто 605,60 грн.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 77-81, 141-142, 200, 206, 259, 263-265, 267-268, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про виключення з актового запису про народження відомостей про батька дитини, третя особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити.

Виключити з актового запису № 87 від 14 січня 2025 року, складеного Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про те, що батьком дитини є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби у місті Києві (, адреса: 01601, Україна, місто Київ, вулиця Терещенківська, будинок, 11А) повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого згідно з квитанцією № 6631-0190-6199-2774 від 20 березня 2025 року на суму 1120,20 грн, тобто у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 21 травня 2025 року.

Суддя І.П. Латка