Справа № 136/2324/24
провадження № 2/136/585/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 травня 2025 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Шпортун С.В.,

за участі секретаря судового засідання Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» (далі по тексту позивач) через свого представника Вишневську О.І. звернулось до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 (далі позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи підставність позову тим, що 25.05.2021 між АТ «УКРСИББАНК» (надалі - Первісний Кредитор, Кредитодавець) та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 (надалі - Договір, Кредитний договір), у якому сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми, строку кредиту, процентів за користування кредитом та відповідальність сторін.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, перерахувавши обумовлену суму грошових коштів відповідачеві.

27.10.2021 АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «ФК «Суперіум» уклали Договір факторингу №223, згідно умов якого ТОВ «ФК«Суперіум» відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №0 від 25.05.2021.

Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 223 від 27.10.2021 від АТ «УКРСИББАНК» до ТОВ «ФК«Суперіум» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 40 343,90 грн.

Ураховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала та допустила заборгованість за Договором №0 від 25.05.2021, яка за період 26.06.2021 26.10.2021 складає 40 343,90 грн., із них: заборгованість за основним боргом 40 343,90 грн.; 0,00 грн. заборгованість за відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за комісією, які у добровільному порядку не сплачував як первісному кредитору так і позивачеві, що послугувало підставою звернення позивача до суду із даним позовом.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав.

Ухвалою суду від 27.12.2024 відкрито провадження за позовною заявою, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 17.02.2025 суд зобов`язав ТОВ «ФК «Суперіум» надати суду докази щодо видачі ОСОБА_1 кредитних коштів, рух кошів, нарахування відсотків, тощо за кредитним договором №0 від 25.05.2021 первісним кредитором АТ «Укрсиббанк»; розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 25.05.2021.

Ухвалою суду від 31.03.2025 за клопотанням позивача судом витребувано в АТ «Укрсиббанк» обґрунтований розрахунок суми заборгованості за кредитним договором №0 від 25.05.2021 укладеним між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , за період з 25.05.2021 по 27.10.2021.

У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін не надала, також не надала зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу у його відсутність, не заперечував щодо заочного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач не з`явилась у судове засідання, будучи повідомленою про дату, час і місце судового засідання за адресою місця проживання зареєстрованою у встановленому законом порядку, судова повістка із додатками до неї повторно повернуто до суду з інформацією Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Оскільки, як зазначено вище, на адресу суду повернувся поштовий конверт, в якому причина повернення вказана працівниками пошти - «адресат відсутній за вказаною адресою», суд з урахуванням вимог статті 131 ЦПК України та позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про дату судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судові засідання відповідача та не повідомленням суду про поважність причин своєї неявки, ненаданням відповідачем відзиву на позов, судом застосовано відповідно до ст. 280 ЦПК України заочний розгляд справи, про що постановлено протокольна ухвала 12.05.2025.

З огляду на неявку в судове засідання учасників цивільної справи, в силу положень ст.247 ЦПК України, фіксування технічними засобами не здійснювалось.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 25.05.2021 між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 (а.с. 8-10), відповідно до якого сторони узгодили суму кредиту 40 343,90 грн.; встановлено, що кредит надається для особистих потреб; на придбання товару телевізора, на рахунок отримувача № НОМЕР_1 відкритий в КБ «ПриватБанк»; в сумі 245 грн. на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні кредиту; строк кредитування до 25.12.2021; розмір ануїтентного платежу 5 764 грн. до 25.11.2021, а з 26.11.2021 6 929,87 грн.; процентна ставка в розмірі 7, 00001% річних.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним №0 від 25.05.2021 складеного АТ «УКРСИББАНК» загальна сума заборгованості ОСОБА_1 з 25.05.2021 по 27.10.2021 складає 40 343,90 грн.

Відповідно до Виписки наданої АТ «УКРСИББАНК» за договором за період з 25.05.2021 по 27.10.2021, на виконання вимог ухвали суду (а.с.54), ОСОБА_1 25.0.2021 було перераховано грошові кошти в сумі 40 343,90 грн., якими вона користувалась.

Виписка з особового рахунку клієнта, згідно пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту та підтверджує факт передачі грошових коштів кредитором позичальнику.

27.10.2021 між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «ФК «Суперіум» укладено Договір факторингу №223 (а.с.11-15), згідно умов якого ТОВ «ФК Суперіум» відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №0 від 25.05.2021.

Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу №223 від 27.10.2021 від АТ «УКРСИББАНК» до ТОВ «ФК«Суперіум» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 40 343,90 грн. (а.с.24).

14.10.2024 в адресу ОСОБА_1 було направлено ТОВ «ФК«Суперіум» досудова вимога (а.с.26), відповідно до якої розмір заборгованості який підлягав сплаті відповідачем на користь ТОВ «ФК «Суперіум» становить 40 343,90 грн., яка залишена без належного реагування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Суду не надано доказів на спростовування презумпції правомірності договору факторингу, відтак встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що внаслідок укладення Договору відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 25.05.2021.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником за вказаним зобов`язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України.

Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Суд звертає увагу, що відповідач був обізнаний з розглядом цивільної справи, повідомлявся в установленому порядку про її розгляд, але жодним чином не висловив своєї позиції за вимогами до нього про стягнення кредитної заборгованості, не заперечив укладення договору з первісним кредитором, отримання кредитних коштів на картковий рахунок, розміру нарахованої заборгованості, тощо.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору відповідачем, оскільки усі умови прямо передбачені в документах, що складають у сукупності кредитний договір, які безпосередньо підписані позичальником, також доведено порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов`язань за таким договором.

Суд погоджується із розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки контр розрахунку відповідачем не надано, а іншого не встановлено, а тому вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості із відповідача в розмірі 40 343,90 грн., які складають заборгованість за основним боргом підлягають до задоволення в повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.

При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., відтак вказана сума підлягає присудженню із відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 81, 89, 259, 263-265, 279, 280, 281, 284 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» заборгованість за кредитним договором №0 від 25.05.2021 у розмірі 40 343 (сорок тисяч триста сорок три) гривні 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники цивільного процесу:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» (Вознесенський узвіз, 23-А, м. Київ, Київський р-н., Київська обл, ЄДРПОУ - 42024152);

Відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Суддя Світлана ШПОРТУН