Справа № 206/5340/24
Провадження № 2/206/161/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 м. Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Нестеренко Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової В.В.,

позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Цівань Н.І.,

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що 06 серпня 2016 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Індустріальним районним у м. Дніпропетровську ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 449. Від шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час сімейні відносини з відповідачем не склалися та позивачка звернулася до суду з даним позовом. Відповідач працює і має змогу сплачувати їй аліменти на утримання неповнолітнього сина.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів з останньої на утримання сина на його користь у розмірі 1/4 частини від усіх заробітків та доходів ОСОБА_1 , щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення сином повноліття. В обґрунтування своїх вимог послався на те, що дійсно, 06 серпня 2016 року між ним, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у Індустріальному районному у місті Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб, актовий запис № 449, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Від спільного шлюбу мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 28 жовтня 2017 року, актовий запис № 1453.

Станом на день звернення до суду з зустрічною позовною заявою, Самарським районним судом м. Дніпропетровська розглядається справа № 206/5341/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. 10 грудня 2024 року у справі № 206/5341/24 Самарським районним судом м. Дніпропетровська за його заявою виніс ухвалу, якою надав сторонам у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу строк для примирення 4 місяці, а розгляд справи на цей термін зупинив. Наступне судове засідання у справі № 206/5341/24 призначено на 10 квітня 2025 року на 09-00 годину.

З початку грудня 2024 року малолітня дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з ОСОБА_2 та знаходиться на його утриманні. ОСОБА_1 не надає матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина. Угоди про сплату аліментів між сторонами не укладалась. Тому, з метою захисту права дитини на належне утримання з боку матері, яка проживає окремо, ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини.

В підтвердження факту проживання дитини саме з відповідачем (позивачем) ОСОБА_2 , ним зазначено, що 20 січня 2025 року КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР, у присутності ОСОБА_5 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській обл. 14.03.1998 р., що мешкає в кв. АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській обл. 14.01.2000 р., що мешкає в кв. АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській обл.., 23.09.1997р, що мешкає в кв. АДРЕСА_3 , було складено Акт обстеження домогосподарства за адресою АДРЕСА_4 . У вказаному Акті зазначено, що ОСОБА_2 , і ОСОБА_3 мешкають за адресою: АДРЕСА_4 з 13.12.2024 року по теперішній час. Отже, ОСОБА_3 проживає разом з ОСОБА_2 . А тому, що найменше з 13.12.2024 року ОСОБА_3 перебуває на повному утриманні відповідача (позивача) ОСОБА_2 .. З жовтня 2024 року ОСОБА_2 вживалися дії направлені на відновлення дружніх стосунків з його дружиною, позивачкою (відповідачкою) ОСОБА_1 , а також дії направлені на врятування шлюбу, що підтверджується позицією ОСОБА_2 у справі № 206/5341/24 про розірвання шлюбу, щодо надання сторонам строку на примирення.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні свої вимоги про стягнення аліментів підтримала, зазначила, що відповідач з грудня місяця стверджував, що між ними буде примирення. Він залишив її у будинку, який не придатний для життя. Відповідач постійно змінював графік роботи, вона працювала тільки на нянь. Згодом вона залишилась без роботи, та на цей період поїхала заробляти кошти, щоб мати можливість платити за дитину. У ОСОБА_2 немає документів про народження дитини, він не розуміє, що і як робити, шляхом обману заявив клопотання на примирення у справі про розірвання шлюбу, але за час її відсутності вдома, забрав всі речі з будинку, про що нею написано заяву до поліції. З кінця липня 2024 року вони не проживають разом. Розлучення було у травні. 9 лютого вона поїхала до Польщі та з кінця січня 2025 року дитина проживає з батьком. На теперішній день проживає у батька, на вихідних у неї.

Представник позивача підтримала позицію ОСОБА_1 , вважає що вимоги є цілком обґрунтованими та підтверджені доказами.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 заперечував проти задоволення вимог ОСОБА_1 , так як дитина проживає разом з ним, знаходится на повному його утриманні, що підтверджено актом, підписаним іншими людьми, дитина змінила місце проживання, але ходить у ту ж саму школу, що і раніше, щоб закінчити навчальний рік. Просив задовольнити його вимоги про стягнення аліментів та відмовити ОСОБА_1 у повному обсязі, зазначивши, що син проживає разом з ним, починаючи з 15 грудня 2024 року.

Заслухавши учасників судового засідання, перевіривши надані докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічні положення містяться у ст.ст. 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у Індустріальному районному у місті Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб, актовий запис № 449, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 28 жовтня 2017 року, актовий запис № 1453.

Згідно акту обстеження домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 від 20 січня 2025 року, за підписом директора КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР, у присутності ОСОБА_5 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській обл. 14.03.1998 р., що мешкає в кв. АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській обл. 14.01.2000 р., що мешкає в кв. АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській обл.., 23.09.1997р, що мешкає в кв. АДРЕСА_3 , встановлено, що ОСОБА_2 , і ОСОБА_3 мешкають за адресою: АДРЕСА_4 з 13.12.2024 року по теперішній час.

Згідно копії ухвали, наданої ОСОБА_2 , 10 грудня 2024 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська, сторонам у цивільній справі про розірвання шлюбу, за клопотанням відповідача, надано строк на примирення до 10 квітня 2025 року. ОСОБА_1 було ініційовано судовий процес з розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_2 , який вживав заходів щодо збереження шлюбу.

Отже син сторін по справі, неповнолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 8 років, проживає разом з батьком ОСОБА_2 за однією адресою та на його утриманні, починаючи з кінця січня 2025 року та по теперішній час, що не заперечувалось сторонами. Щодо встановлення більш точної дати проживання дитини з батьком або матір`ю, учасниками процесу доказів суду не надано.

Стороною позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, факт розлучення з відповідачем не заперечено, проте заперечено проти дійсності акту обстеження домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 від 20 січня 2025 року. Проте у суду немає підстав вважати вказаний акт неналежним доказом, так як особи, в присутності яких цей акт складено, зазначили у повному обсязі свої дані, підписали цей акт, тобто засвідчили документ в межах достатніх для визнання його дійсним.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що з наданих суду доказів не вбачається спору між сторонами про місце проживання їх спільної дитини, позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом засвідчено, що дитина проживає з батьком з кінця січня 2025 року та по теперішній час, а у вихідні дні залишається з нею, тобто з огляду на те, що неповнолітня дитина сторін на час розгляду справи вже тривалий час проживає з батьком, який фактично самостійно виховує та утримує її без участі матері, та такі умови вже існували на час звернення до суду з позовом, задоволення позовних вимог про стягнення з позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, ОСОБА_1 , аліментів на утримання дитини не суперечить вимогам законодавства України та не порушує будь-яких інтересів, а насамперед інтересів дитини. Відповідно первісний позов задоволенню не підлягає.

Доходячи до такого висновку, суд враховує, що одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав.

Статтею 8 Закону України«Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Обов`язок батьків щодо утримання своєї дитини, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК Українибатьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до положень ч. 1 ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ст.157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІі набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

На цей час ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України з урахуванням усіх змін передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.

Відповідно до ст. 1,2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до вимог статей 181,182,183,184 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Враховуючи, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом є здоровою особою, має працездатний вік, не має на утриманні непрацездатних та неповнолітніх осіб, суд вважає, що вона в змозі сплачувати аліменти, а тому виходячи з принципу справедливості та розумності, суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

При визначенні розміру стягуваних аліментів, суд виходить із встановлених під час судового засідання розміру потреб дитини та відсутність об`єктивних даних про неможливість відповідачки з поважних причин забезпечити такі потреби. Вирішуючи спір, суд керується пріоритетом інтересів дитини та вважає за можливе стягнути з відповідачки за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу) щомісячно.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою ВР України від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом задоволенню не підлягають, в той час як позовні вимоги за зустрічним позовом мають бути задоволені.

Згідно із ч. 1 ст.191 СК України, ч.1 ст.430 ЦПК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову, а рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідачки за зустрічним позовом на користь держави мають бути стягнуті грошові кошти в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 141, 150, 180-183,191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 258-259, 264, 265, 274-279, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_6 , на користь, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх заробітків та доходів, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 30.01.2025 року, з дати подання зустрічної позовної заяви та до досягнення сином повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.05.2025 року.

Суддя Т.В. Нестеренко