Справа № 545/935/25
Провадження № 2/545/921/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2025 р. м. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Пінчук З.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача- адвокатів Нестеренко Н.М., Ткаченко А.В.,

представника третьої особи

Органу опіки та піклування Виконавчого комітету

Шевченківської районної у м. Полтаві- Борисенко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Військова частина НОМЕР_1 , Виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради як орган опіки та піклування, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 03.09.2003 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який був розірваний рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03.12.2024 року. В шлюбі у сторін народився син- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У 2019 році ОСОБА_2 виїхала за межі України та почала проживати за кордоном. У 2022 році на початку повномасштабного вторгнення син ОСОБА_3 певний проміжок часу проживав разом зі своєю матір`ю- ОСОБА_2 в місті Лодзь в Польщі. 29.07.2022 року ОСОБА_2 разом з сином повернулися до України. Відповідачка повідомила, що буде повертатися за кордон сама, має намір виїхати на постійне місце проживання до Канади, а ОСОБА_3 залишиться. 1.08.2022 року ОСОБА_2 поїхала за межі держави та з цього часу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживає разом з ОСОБА_1 та перебуває на повному його утриманні. Також, позивач самостійно його виховує, займається лікуванням, розвитком здібностей, організовує дозвілля.

ОСОБА_1 у період з 08.10.2021 року по 30.06.2023 працював у ТОВ «Автоцентр Полтава» на посаді приймальника замовлень відділу сервісного обслуговування автомобілів. У наданій характеристиці ТОВ «Автоцентр Полтава» від 09.09.2024 року зазначено, що він одружений, але з дружиною не проживає та виховує сина самостійно. Відповідно себе поводив і у колективі та при вихованні сина, який неодноразово перебував разом з ним на роботі, оскільки інших близьких дорослих для здійснення виховання чи догляду, на час перебування батька на роботі- відсутні, оскільки його матір виїхала за межі України. ОСОБА_1 уникав робочих відряджень у зв`язку з сімейними обставинами обґрунтовуючи своє рішення одноосібним вихованням дитини.

У період з 09.09.2024 року по 31.12.2024 року ОСОБА_1 працював за цивільно-правовим договором з ФОП ОСОБА_5 . В подальшому, 01.01.2025 року відповідно до додаткової угоди термін дії договору продовжений до 30.06.2025 року.

Характеристикою, наданою сусідами, підтверджується те, що він самостійно виховує та утримує сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ще з 2019 року.

Згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець Україна, Супрунівка на території України станом на 26.02.2025 є особою, стосовно якої відомості про притягнення до кримінальної відповідальності відсутні, відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості відсутні, відомості про розшук відсутні.

Відповідно до довідки, наданої ліцеєм № 31 Полтавської міської ради № 249 від 10.09.2024 року підтверджується, що ОСОБА_3 дійсно навчається в Ліцеї № 31 Полтавської міської ради в 9-Е класі. З наданої характеристики вбачається, що батько багато уваги приділяє вихованню сина, допомагає у навчанні, цікавиться шкільним життям, підтримує контакт з класним керівником та іншими вчителями, постійно відвідує батьківські збори, бере активну участь у діяльності пов`язаній з життям класу. Мати ОСОБА_3 з 2020 року до школи не приходила, навчанням сина не цікавилась, участь у батьківських зборах не брала. Мати довий час проживає закордоном.

Відповідно до характеристики учня мовного центру "Family and Friends" ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він навчається в мовній школі з вересня 2022 року, а саме вивчає курс з англійської мови. Батько учня- ОСОБА_1 , приділяє належну увагу вихованню сина, постійно супроводжує дитину на заняття та вчасно забирає з навчання, так як ОСОБА_3 відвідує мовну школу у вечірній час після занять в загальноосвітньому закладі- ліцеї № 31. За весь час навчання в школі, батько учня вчасно та особисто сплачує за послуги, та за власний рахунок придбає додаткові підручники для більш успішного вивчення матеріалу. Мати учня в навчальному процесі участі не приймає. Зі слів ОСОБА_3 , вона майже постійно знаходиться за кордоном.

Відповідно до декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-МТ8Х-0010 від 06.09.2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклав декларацію у КП «Полтавський районний клінічний центр первинної медичної допомоги» Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області з лікарем ОСОБА_6 , де у графі «Довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом»; зазначено ОСОБА_1 (тел. НОМЕР_2 ) та у графі «Законний представник пацієнта» також зазначені його контактні дані.

Актом обстеження житлового будинку АДРЕСА_1 та підтвердження фактичного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 підписаного моїми сусідами встановлено фактичне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Як зазначає позивач, ОСОБА_2 у житті сина участі не приймає, не цікавиться виховним процесом в школі, психологічним станом та здоров`ям дитини, майже ніколи не телефонує сину, про її життя майже нічого не відомо, оскільки з нею не спілкується.

Крім того, 30.08.2024 року під час перебування у відрядженні з туристичною групою в місті Яремче Івано-Франківської області ОСОБА_1 був зупинений представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 . В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 йому було відразу проведено медичний огляд та ОСОБА_1 одразу направили до навчального центру (військової частини НОМЕР_1 ). Перебуваючи у навчальному центрі він постійно турбувався про свого сина, а саме як він потрапить додому з чужими людьми з регіону, який знаходиться майже за 1000 км від місця проживання, також дуже турбував його психологічний стан, спілкуючись з сином по телефону той, був від виниклої ситуації, він під час розмови був дуже засмучений, що залишився сам та навіть плакав.

01.09.2024 року ОСОБА_3 повернувся в супроводі другого водія до м. Полтава. Ввечері цього ж дня зателефонувала мати позивача та повідомила, що син відмовляється від отримання допомоги від рідних під час перебування вдома та наполягає на тому, що він буде проживати самостійно. 02.09.2024 року ОСОБА_1 вирішив самовільно залишити військову частину НОМЕР_1 та повернутися до свого сина.

Позивач є військовослужбовцем та враховуючи те, що самостійно виховує та утримує дитину, то його повернення до лав ЗСУ призведе до того, що син залишиться без батьківського піклування. Встановлення факту, що він як батько самостійно виховує свого сина, необхідно для захисту прав та інтересів дитини, прав та інтересів його як батька, який займається вихованням та утриманням дитини, а також для подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, переміщення дитини, зняття з реєстрації та реєстрації місця проживання дитини.

На сьогоднішній день ОСОБА_1 можуть повернути до лав Збройних Сил України, але у зв`язку з викладеними обставинами я маю право на звільнення від військової служби відповідно до підп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно якого військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

З листа ІНФОРМАЦІЯ_4 № 13692 від 04.10.2024 року вбачається, що 30.08.2024 року на території Івано-Франківської області, під час оповіщення був встановлений ОСОБА_1 , 1975 року народження, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , який в подальшому був запрошений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_6 для уточнення його військово-облікових даних. Військовозобов`язаному ОСОБА_1 , 1975 року народження, були роз`яснені його права та обов`язки відповідно до вимог Правил військового обліку, які затверджені Постановою КМУ № 1487 від 30.12.22 року, він в добровільному погодився пройти ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 для встановлення ступеня придатності до військової служби, відповідно до направлення № 3107 ІНФОРМАЦІЯ_6 . З результатами проходження ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 військовозобов`язаний ОСОБА_1 , 1975 року народження на підставі статей 17-В, графи 2 Розкладу хвороб, графи - ТДВБ наказу 402 МОУ його визнано придатним до військової служби.

Листом Військової частини НОМЕР_1 № 885 від 23.01.2025 року повідомлено, що рядовий ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 31.08.2024 по день самовільного залишення військової частини- 02.09.2024 року. Інформація щодо місця перебування рядового ОСОБА_1 після 02.09.2024 у військовій частині НОМЕР_1 відсутня. Особова справа на рядового ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 не заводилася, оскільки він проходить військову службу за призовом під час загальної мобілізації. Особова справа з ІНФОРМАЦІЯ_4, який проводив мобілізацію, не надходила.

30.08.2024 року військовозобов`язаного ОСОБА_1 взято на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 . В зв`язку з тим, що останній придатний до військової служби та станом на 30.08.2024 року у нього відсутні підстави для непризову до ЗСУ по мобілізації, 31.08.2024 року його сформовано в команду та направлено в розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 . 31.08.2024 року військовозобов`язаного ОСОБА_1 1975 року народження на підставі абз. 3 п. 2 ч. 5 ст. 37 знято з військового обліку в зв`язку з призовом до ЗСУ.

Відповіддю Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області № 8265-2024 від 10.10.2024 року було повідомлено, що перевіркою встановлено, що 30.08.2024 близько 22-24 год надійшло повідомлення зі служби «102» від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 про те, що на АЗС «Укрнафта», що знаходиться в м. Яремне, вул. Свободи, Надвірнянського району, Івано- Франківської області., 30.08.2024 близько 08-10 год. забрали його батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , та повезли у невідомому напрямку. Заявник перебуває на АЗС сам, мама на даний час знаходиться за кордоном. Виїздом ГРПП відділення поліції № 1 (м. Яремне) на місце події, було встановлено, що під час здійснення заходів з оповіщення мобільною групою ІНФОРМАЦІЯ_4 30.08.2024 року близько 08-20 год. неподалік пожежної частини в м. Яремче було зупинено громадянина України призовного віку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , з метою перевірки військово-облікових документів. Оскільки, ОСОБА_1 не мав біля себе відповідних документів йому було запропоновано проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_4 для перевірки облікових даних, на що він добровільно погодився. В подальшому було встановлено, що ОСОБА_1 є порушником військового обліку та не має права на відстрочку чи бронювання, у зв`язку із чим вище вказаному громадянину було запропоновано пройти військово-лікарську комісію. Працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 керувались наказом коменданта Надвірнянського району Івано-Франківської області від 24.11.2023 року № 4 «Про організацію роботи спільних рухомих нарядів на посилених контрольно-пропускних пунктах, маршрутах патрулювання на території Надвірнянського району з метою забезпечення заходів правового режиму воєнного стану» та Указом Президента України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ. Поруч з неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 знаходився знайомий його батька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , житель АДРЕСА_3 , який зобов`язався взяти піклування над неповнолітнім ОСОБА_3 до приїзду в м. Полтава та передачі його родичам.

Дане звернення зареєстровано в ІКС ІПНП в ІП «ЄО» відділення поліції № 1 (м. Яремче) Надвірнянського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області за № 3701 від 30.08.2024. За результатами перевірки даного звернення, матеріали списано в справу по спрощеній схемі.

Оскільки син ОСОБА_3 проживає з позивачем з 10.08.2022 року, спору щодо визначення місця його проживання немає, оскільки з відповідачкою досягнута згода, що він буде проживати разом з батьком- ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене, просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним свого сина- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 10.03.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 04.03.2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з викладених підстав.

Представники позивача- адвокати Нестеренко Н.М., Ткаченко А.В. також позовні вимоги підтримали.

Представник третьої особи- Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві- Борисенко М.О. при вирішенні спору поклалася на розсуд суду.

Згідно з частиною 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, може звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 29).

Шлюб між сторонами розірваний рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03.12.2024 року (а.с. 28).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади, малолітній ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 32). Згідно довідки № 249 від 10.09.2024 року ОСОБА_3 навчається у 9-Е класі Ліцею № 31 Полтавської міської ради (а.с. 58)

З наданої характеристики вбачається, що батько багато уваги приділяє вихованню сина, допомагає у навчанні, цікавиться шкільним життям, підтримує контакт з класним керівником та іншими вчителями, постійно відвідує батьківські збори, бере активну участь у діяльності пов`язаній з життям класу. Мати ОСОБА_3 з 2020 року до школи не приходила, навчанням сина не цікавилась, участь у батьківських зборах не брала. Мати довий час проживає закордоном (а.с. 59).

Відповідно до характеристики учня мовного центру "Family and Friends" ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він навчається в мовній школі з вересня 2022 року, а саме вивчає курс з англійської мови. Батько учня- ОСОБА_1 , приділяє належну увагу вихованню сина, постійно супроводжує дитину на заняття та вчасно забирає з навчання, так як ОСОБА_3 відвідує мовну школу у вечірній час після занять в загальноосвітньому закладі- ліцеї № 31. За весь час навчання в школі, батько учня вчасно та особисто сплачує за послуги, та за власний рахунок придбає додаткові підручники для більш успішного вивчення матеріалу. Мати учня в навчальному процесі участі не приймає. Зі слів ОСОБА_3 , вона майже постійно знаходиться за кордоном (а.с. 60).

Відповідно до декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-МТ8Х-0010 від 06.09.2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклав декларацію у КП «Полтавський районний клінічний центр первинної медичної допомоги» Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області з лікарем ОСОБА_6 , де у графі «Довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом»; зазначено ОСОБА_1 (тел. НОМЕР_2 ) та у графі «Законний представник пацієнта» також зазначені його контактні дані.

Актом обстеження житлового будинку АДРЕСА_1 та підтвердження фактичного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено фактичне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с. 60).

У наданій характеристиці ТОВ «Автоцентр Полтава» від 09.09.2024 року зазначено, що він одружений, але з дружиною не проживає та виховує сина самостійно. Відповідно себе поводив і у колективі та при вихованні сина, який неодноразово перебував разом з ним на роботі, оскільки інших близьких дорослих для здійснення виховання чи догляду, на час перебування батька на роботі- відсутні, оскільки його матір виїхала за межі України. ОСОБА_1 уникав робочих відряджень у зв`язку з сімейними обставинами обґрунтовуючи своє рішення одноосібним вихованням дитини(а.с. 50).

У період з 09.09.2024 року по 31.12.2024 року ОСОБА_1 працював за цивільно-правовим договором з ФОП ОСОБА_5 . В подальшому, 01.01.2025 року відповідно до додаткової угоди термін дії договору продовжений до 30.06.2025 року (а.с. 51, 52).

Згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець Україна, Супрунівка на території України станом на 26.02.2025 є особою, стосовно якої відомості про притягнення до кримінальної відповідальності відсутні, відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості відсутні, відомості про розшук відсутні (а.с. 63).

Відповідно до декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-МТ8Х-0010 від 06.09.2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклав декларацію у КП «Полтавський районний клінічний центр первинної медичної допомоги» Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області з лікарем ОСОБА_6 , де у графі «Довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом»; зазначено ОСОБА_1 (тел. НОМЕР_2 ) та у графі «Законний представник пацієнта» також зазначені його контактні дані (а.с. 64).

Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно із частиною 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою ст. 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої-четвертої ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга ст. 30 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, когось із батьків дитини є підставою для припинення їх обов`язку утримувати дитину. Якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Частиною 1 ст. 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Позивач просить установити факт самостійного виховання та утримання ним малолітнього сина, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

Доведення факту одноосібного виховання й утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання й утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Така позиція суду повністю відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22, і підстав для відступу від цієї позиції суд не вбачає.

На переконання суду, для встановлення обставин самостійності виховання позивачем дитини обов`язковим елементом є підтвердження виключних (непереборними/ винятковими/ неординарними/ особливими) у конкретних життєвих ситуаціях (наприклад: особа, яка розлучена та самостійно здійснює обов`язки по вихованню та утриманню дитини, в той час коли інший з батьків позбавлений фактичної змоги виконувати свої обов`язки; батько або матір не беруть участі у вихованні та утриманні дитини або зникли, проте не визнані судом безвісно відсутніми або такими, що позбавлені батьківських прав; якщо один з батьків перебуває на окупованій території, в полоні і не може фактично виховувати та утримувати дитину тощо).

Наведених вище виключних обставин, зокрема позбавлення фактичної змоги виконувати свої обов`язки іншого з батьків, у даній справі відсутні.

Як зазначає позивач, у 2019 році ОСОБА_2 виїхала за межі України та почала проживати за кордоном. У 2022 році на початку повномасштабного вторгнення син ОСОБА_3 певний проміжок часу проживав разом зі своєю матір`ю- ОСОБА_2 в місті Лодзь в Польщі. 29.07.2022 року ОСОБА_2 разом з сином повернулися до України. Відповідачка повідомила, що буде повертатися за кордон сама, має намір виїхати на постійне місце проживання до Канади, а ОСОБА_3 залишиться. 10.08.2022 року ОСОБА_2 поїхала за межі держави та з цього часу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживає разом з ним, а з відповідачкою спілкується іноді у телефонному режимі.

Сама ОСОБА_9 у письмовій заяві, що погоджується з викладеними у позові обставинами.

Допитаний у якості свідка малолітній ОСОБА_3 пояснив, що останній раз бачив свою матір рік тому, вона приїжджала вирішувати якій питання, пов`язані з квартирою. Його мати- ОСОБА_2 проживає за кордоном, він з нею спілкується у телефонному режимі та по відеозв`язку. З 2019 року він проживає постійно з батьком. Батько відвідує батьківські збори, купує підручники, також забезпечує його лікування.

Допитана у якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 . Останній проживає зі своїм сином- ОСОБА_3 . Матір дитини давно не бачила, але точного часу назвати не може.

Судом встановлено та підтверджено листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19/31889-25 від 16.04.2025 року (а.с. 183), що відповідач ОСОБА_9 після 10.08.2022 року тричі в`їздила на територію України.

Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010р. № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою.

З доданої до позову копії закордонного паспорта малолітнього ОСОБА_3 вбачається, що останній дійсно 29.07.2022 року перетнув державний кордон на в`їзд в Україну (а.с. 34 звор. бік.), що співпадає з датою перетину кордону ОСОБА_9 , та про що зазначив позивач.

Судом також встановлено, що малолітній ОСОБА_3 28.07.2023 року виїжджав за межі України, а 08.08.2023 року перетнув державний кордон на в`їзд (а.с. 34 звор. бік- 35), що також співпадає з датами перетину кордону ОСОБА_2 (а.с. 183).

З доданої копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 вбачається, що остання періодично з 17.02.2019 року виїздила за кордон (а.с. 36-42), у тому числі, отримала карту на проживання у Німеччині (а.с. 43, 48), та працевлаштувалася за трудовим договором від 13.03.2024 року (а.с. 49).

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до суду з відповідною заявою про стягнення з ОСОБА_2 на його корить аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Вищевказані обставини спростовують доводи позивача про відсутність будь-якої участі ОСОБА_2 у вихованні та утриманні малолітнього сина, починаючи з 10.08.2022 року, а лише підтверджують факт постійного проживання дитини разом з ним.

При встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, у силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що встановлення факту самостійного виховання дитини зумовлене, зокрема, звільненням з військової служби, оскільки військовослужбовці, які проходять військову службу по контракту або по мобілізації мають право на звільнення у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років. Це право регулюється ст. 26 Закону Про військовий обов`язок і військову службу.

Позивач є військовослужбовцем та враховуючи те, що самостійно виховує та утримує дитину, то його повернення до лав ЗСУ призведе до того, що син залишиться без батьківського піклування. Встановлення факту, що він як батько самостійно виховує свого сина, необхідно для захисту прав та інтересів дитини, прав та інтересів його як батька, який займається вихованням та утриманням дитини, а також для подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, переміщення дитини, зняття з реєстрації та реєстрації місця проживання дитини.

Зокрема, ОСОБА_1 зазначив, що 30.08.2024 року під час перебування у відрядженні з туристичною групою в місті Яремче Івано-Франківської області ОСОБА_1 був зупинений представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 . В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 йому було відразу проведено медичний огляд та ОСОБА_1 одразу направили до навчального центру (військової частини НОМЕР_1 ). 01.09.2024 року року ОСОБА_3 повернувся в супроводі другого водія до м. Полтава. Ввечері цього ж дня зателефонувала мати позиваа та повідомила, що син відмовляється від отримання допомоги від рідних під час перебування вдома та наполягає на тому, що він буде проживати самостійно. 02.09.2024 року ОСОБА_1 вирішив самовільно залишити військову частину НОМЕР_1 та повернутися до свого сина.

На сьогоднішній день ОСОБА_1 можуть повернути до лав Збройних Сил України, але у зв`язку з викладеними обставинами він має право на звільнення від військової служби відповідно до підп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно якого військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

З листа ІНФОРМАЦІЯ_4 № 13692 від 04.10.2024 року вбачається, що 30.08.2024 року на території Івано-Франківської області, під час оповіщення був встановлений ОСОБА_1 , 1975 року народження, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , який в подальшому був запрошений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_6 для уточнення його військово-облікових даних. Військовозобов`язаному ОСОБА_1 , 1975 року народження, були роз`яснені його права та обов`язки відповідно до вимог Правил військового обліку, які затверджені Постановою КМУ № 1487 від 30.12.22 року, він в добровільному погодився пройти ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 для встановлення ступеня придатності до військової служби, відповідно до направлення № 3107 ІНФОРМАЦІЯ_6 . З результатами проходження ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 військовозобов`язаний ОСОБА_1 , 1975 року народження на підставі статей 17-В, графи 2 Розкладу хвороб, графи - ТДВБ наказу 402 МОУ його визнано придатним до військової служби. 30.08.2024 року військовозобов`язаного ОСОБА_1 взято на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 . В зв`язку з тим, що останній придатний до військової служби та станом на 30.08.2024 року у нього відсутні підстави для непризову до ЗСУ по мобілізації, 31.08.2024 року його сформовано в команду та направлено в розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_8 військовозобов`язаного ОСОБА_1 1975 року народження на підставі абз. 3 п. 2 ч. 5 ст. 37 знято з військового обліку в зв`язку з призовом до ЗСУ (а.с. 95, 96, 97).

Листом Військової частини НОМЕР_1 № 885 від 23.01.2025 року повідомлено, що рядовий ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 31.08.2024 по день самовільного залишення військової частини- 02.09.2024 року. Інформація щодо місця перебування рядового ОСОБА_1 після 02.09.2024 у військовій частині НОМЕР_1 відсутня. Особова справа на рядового ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 не заводилася, оскільки він проходить військову службу за призовом під час загальної мобілізації. Особова справа з ІНФОРМАЦІЯ_4, який проводив мобілізацію, не надходила (а.с. 102).

Відповіддю Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області № 8265-2024 від 10.10.2024 року було повідомлено, що перевіркою встановлено, що 30.08.2024 близько 22-24 год надійшло повідомлення зі служби «102» від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 про те, що на АЗС «Укрнафта», що знаходиться в м. Яремне, вул. Свободи, Надвірнянського району, Івано- Франківської області., 30.08.2024 близько 08-10 год. забрали його батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , та повезли у невідомому напрямку. Заявник перебуває на АЗС сам, мама на даний час знаходиться за кордоном. Виїздом ГРПП відділення поліції № 1 (м. Яремне) на місце події, було встановлено, що під час здійснення заходів з оповіщення мобільною групою ІНФОРМАЦІЯ_4 30.08.2024 року близько 08-20 год. неподалік пожежної частини в м. Яремче було зупинено громадянина України призовного віку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , з метою перевірки військово-облікових документів. Оскільки, ОСОБА_1 не мав біля себе відповідних документів йому було запропоновано проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_4 для перевірки облікових даних, на що він добровільно погодився. В подальшому було встановлено, що ОСОБА_1 є порушником військового обліку та не має права на відстрочку чи бронювання, у зв`язку із чим вище вказаному громадянину було запропоновано пройти військово-лікарську комісію. Працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 керувались наказом коменданта Надвірнянського району Івано-Франківської області від 24.11.2023 року № 4 «Про організацію роботи спільних рухомих нарядів на посилених контрольно-пропускних пунктах, маршрутах патрулювання на території Надвірнянського району з метою забезпечення заходів правового режиму воєнного стану» та Указом Президента України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ. Поруч з неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 знаходився знайомий його батька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , житель АДРЕСА_3 , який зобов`язався взяти піклування над неповнолітнім ОСОБА_3 до приїзду в м. Полтава та передачі його родичам. Дане звернення зареєстровано в ІКС ІПНП в ІП «ЄО» відділення поліції № 1 (м. Яремче) Надвірнянського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області за № 3701 від 30.08.2024 (а.с. 99).

Окреме проживання батьків та встановлення місця проживання дитини із заявником, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини.

На думку суду, встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у заяві, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявника як батька, про які він зазначив у заяві.

Разом з тим, в силу ст.141 СК України проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітньої дитини, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав.

Надані суду докази лише свідчать про факт проживання неповнолітнього сина разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факту ухилення матері від участі у вихованні дитини та утриманні дитини.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , як і гострої соціальної необхідності у цьому, оскільки вимушене тимчасове перебування відповідача за кордоном дійсно створюює певні труднощі у налагодженні стосунків між матір`ю та дитиною. Але при цьому мати не усувається від виховання сина, цікавиться його життям, шляхом телефонних дзвінків.

Суд наголошує, що факт свідомого ухилення іншого з батьків від участі у вихованні та утриманні дитини може бути підтверджений лише рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Тобто, захист порушених прав у зв`язку самоусуненням від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку шляхом пред`явлення позову про позбавлення батьківських прав, а не позову про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Такий підхід до вирішення цієї справи, на переконання суду, цілком відповідає мотивам, з яких виходила Велика Палата Верховного Суду у справі № 201/5972/22, адже конкретних вказівок, з яким із видів позову повинна звернутися заінтересована особа для підтвердження обставин самостійного виховання дитини- у ній не наведено. Суд вважає, що таким позовом має бути саме про позбавлення батьківських прав, а не встановлення юридичного факту, з міркувань, що були висловлені вище.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини без наявних порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних його інтересів з боку інших осіб. З поданого ОСОБА_1 позову, наданих в судовому засіданні пояснень та поданої ОСОБА_9 заяви вбачається, що між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо виховання та утримання дитини. Враховуючи, що обов`язок батьків виховувати та утримувати дитини є невід`ємним, а встановлення факту протилежного у позовному провадженні можливе лише під час вирішення спору про позбавлення батьківських прав, суд дійшов висновку, що у задоволенні цього позову необхідно відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на сторону позивача.

Керуючись ст. 12, 81, 89, 133, 140, 141, 247, 263, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Військова частина НОМЕР_1 , Виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради як орган опіки та піклування, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення проголошене 28.05.2025 року.

Суддя: Т. О. Зуб