Справа № 283/2816/24
Провадження №2/283/257/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2025 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого-судді Тимошенка А.О.,

за участю:

секретаря Левченко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Коростенської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Національної служби здоров?я України до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Комунальне некомерційне підприємство «Малинська міська лікарня» Малинської міської ради, про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення,-

встановив:

Стислий виклад позицій сторін.

26.12.2024 року керівник Коростенської окружної прокуратури звернувся в суд з позовом в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України в якому просить стягнути ОСОБА_1 на користь держави в особі Національної служби здоров`я України 13269 гривень 19 копійок, витрачених на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_2 .

На обґрунтування позову зазначив, що 17.02.2023 року близько 18 години, перебуваючи в кухонній кімнаті житлового будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 умисно, з достатньою силою нанесла один удар клинком ножа в область грудної клітки ОСОБА_2 , заподіявши останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням правої легені та лівого передсердя, яке ускладнилося геморагічним шоком, яке по своїй категорії відносяться до тяжкого ступеню тяжкості, що є небезпечним для життя в момент їх спричинення.

Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 01.12.2023 року у справі № 283/859/23 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

У зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства «Малинська міська лікарня» Малинської міської ради від 11.04.2023 року № 533, потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 11 ліжко-днів. Вартість витрат на його лікування становить 13269 гривень 19 копійок, які відшкодовані Національною службою здоров`я України на лікування вищевказаного пацієнта. Факт отримання потерпілим ОСОБА_2 тілесного ушкодження та його перебування на стаціонарному лікуванні знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із суспільно-небезпечним діянням, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та кримінально-караними діями ОСОБА_1 .

Перелік медичних послуг, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України у 2023 році, визначений Порядком реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування населення у 2023 році, що затверджений постановою КМУ від 27.12.2022 року № 1464.

Встановлено, що між закладом охорони здоров`я та Національною службою здоров`я України у 2023 році укладено договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, а саме: № 1967-Е123-Р000 від 15.02.2023 з додатками, зі змінами та доповненнями, загальна сума оплати за ними, здійснених НСЗУ складає 81792774 гривень.

Відтак, послуги КНП «Малинська міська лікарня» Малинської міської ради, пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, в тому числі ОСОБА_2 профінансовано Національною службою здоров`я України, як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, кошти у розмірі 13269 гривень 19 копійок, витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_2 від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підлягають стягненню з ОСОБА_1 , оскільки надання медичних послуг здійснювалося лікувальною установою за програмою медичних гарантій пацієнтам та сплачено Національною службою здоров`я України, що підтверджено листом НСЗУ від 27.09.2024 року № 33045/2-16-24.

Відповідач надала відзив на позов в якому вказала, що у позовній заяві, як позивач, зазначена Національна служба здоров`я України, яка до суду з даним позовом не зверталася, а тому, відповідно, безпідставним є й зазначення третьою особою на стороні позивача КНП «Малинська міська лікарня».

Фактично з позовом звернувся керівник Коростенської окружної прокуратури Житомирської області, якого ніхто на це не уповноважував та відповідно до змісту ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» таких повноважень він не має. Так, згідно ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Однак до позову не додано рішення суду по вказаному питанню, яке, за змістом зазначеної частини статті, може бути оскаржене.

На обґрунтування суми заявленого позову до позовної заяви додана копія відповіді від 11.04.2023 року на запит заступника начальника СВ ВП № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Кириченка В.В., який ніякого відношення до позивача не має. До даної відповіді додано розрахунок вартості 1 ліжко-дня по КНП «Малинська міська лікарня» за лютий 2023 року. Даний розрахунок містить лише середньостатистичні дані загальних витрат КНП в конкретному місяці, які включають і такі затрати, що не мають ніякого відношення до лікування хворого, як от: видатки на адміністрацію лікувального закладу, бухгалтерію, ремонти, рахунки на телефон, офісне обладнання, тощо (накладні витрати). «Нарахування на заробітну плату» - це сума утримань із заробітної плати, що аж ніяк не є витратами позивача. Однак позивачем не надано витрат саме по хірургічному відділенню, у якому проходив лікування потерпілий, виходячи з кількості наявних у ньому на той час хворих та працюючого медперсоналу. Також не вірно взято для розрахунку час перебування потерпілого у медичному закладі. Так, як зазначено у вироку Малинського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2023 року (справа №283/859/23), 17.02.2023 року о 19 год. 30 хв. в приймальне відділення КНП «Малинська міська лікарня» доставлено хворого ОСОБА_2 , а 28.02.2023 року його було вже виписано. Тому у вказані дні він перебував у лікувальному закладі лише кілька годин, у той час як розрахунок зроблено за 24 год., так як лікарня працює цілодобово. Тому вказані документи є неналежним доказом по справі та не повинні братися до уваги судом.

Слід також зазначити, що придбання всіх медикаментів, необхідних для лікування ОСОБА_2 , здійснено відповідачем особисто за власні кошти, про що свідчать надані суду товарні чеки.

За таких обставин просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Встановлено, що вироком Малинського районного суду Житомирської області по справі № 283/859/23 від 01 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено їй покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки (а.с. 16-19).

Згідно вироку 17.02.2023 близько 18 години, перебуваючи в кухонній кімнаті житлового будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , у ОСОБА_1 , яка перебувала у стані алкогольного спяніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень своєму співмешканцю ОСОБА_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , ОСОБА_1 правою рукою схопила зі столу кухонний ніж, після чого наблизилася до ОСОБА_2 . Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та будучи байдужою до наслідків, з достатньою силою нанесла один удар клинком ножа в область грудної клітки ОСОБА_2 , заподіявши останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням правої легені та лівого передсердя, яке ускладнилося геморагічним шоком, яке по своїй категорії відноситься до тяжкого ступеню тяжкості, що є небезпечним для життя в момент його спричинення.

Згідно листів Комунального некомерційного підприємства «Малинська міська лікарня» Малинської міської ради № 533 від 11.03.2023 року та № 1649 від 24.06.2024 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні в період з 17.02.2023 року по 28.02.2023 року, що становить 11 ліжко-днів. Вартість 1 ліжко-дня в становить 1206 гривень 06 копійок. Загальна вартість лікування становить 13269 гривень 19 копійок, які відшкодовано Національною службою здоров`я України (а.с. 20, 56).

В своєму листі № 52/1-76/7вих24 від 31.07.2024 року Національна служба охорони здоров`я України підтвердила той факт, що вона відшкодувала Комунальному некомерційному підприємству «Малинська міська лікарня» Малинської міської ради витрати на лікування потерпілого ОСОБА_2 в розмірі 13269 гривень 19 копійок (а.с. 60-61).

Дане відшкодування здійснене відповідно до Договору № 1967-Е123-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, який укладений між Національною службою охорони здоров`я України та Комунальним некомерційним підприємством «Малинська міська лікарня» Малинської міської ради (а.с. 38-55).

Мотиви та застосовані норми права.

З приводу представництва прокурором інтересів Національної служби здоров`я України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За змістом ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1- 1/99 вказано, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, тому прокурор у кожному конкретному випадку з посиланням на законодавство самостійно визначає, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Верховний суд у складі колегії суддів об`єднаної палати у постанові від у справі № 924/1256/17 зробив висновок, що наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Європейський суд з прав людини у справі «Менчинська проти Російської Федерації» висловив таку позицію: «сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Згідно зі ст. 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також інших джерел, не заборонених законом.

Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері.

Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства.

Відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на охорону здоров`я, зокрема на програму державних гарантій медичного обслуговування населення, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування зазначених цілей.

Відповідно до ст. 89 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування лікарні широкого профілю, оплату комунальних послуг та енергоносіїв комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, для забезпечення надання медичних послуг за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров`я.

Держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування.

З урахуванням наведеного, спірні правовідносини, які виникають при здійсненні діяльності у бюджетній сфері, зачіпають інтереси держави та є порушенням загальнодержавних інтересів.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Невідшкодування витрат, здійснених Комунальним некомерційним підприємством «Малинська міська лікарня» Малинської міської ради за рахунок Державного бюджету України на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 , призводить до порушення інтересів держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою звернення прокурора до суду на захист державних інтересів.

Оскільки Національна служба здоров`я України, не звернулася самостійно до суду із позовом про відшкодування понесених витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, вказане свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів держави, а відтак, у прокурора виникає право на звернення із позовною заявою до суду на захист державних інтересів, оскільки вказана бездіяльність позивачів призводить до ненадходження коштів до державного бюджету. Таким чином, єдиною можливістю захистити державні інтереси є звернення прокурора до суду з відповідним позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення з відповідача. Таке звернення до суду є виправданим, оскільки в даному випадку захисту потребують державні інтереси. Дані спірні правовідносини, які виникають при здійсненні діяльності у бюджетній сфері, зачіпають інтереси держави та є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді.

Що стосується обґрунтування задоволення позовних вимог, суд зазначає наступне:

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Тобто, законодавство покладає обов`язок відшкодувати кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, саме на особу, яка його вчинила.

Відповідач надала фіскальні чеки на придбання ліків для лікування потерпілого ОСОБА_2 (а.с. 81-82). Однак ці чеки не свідчать про те, що заклад охорони здоров?я не поніс витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.

Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (КПКВК 2308060) визначено «Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1086 від 24.12.2019 року.

Національна служба здоров`я України є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми, зокрема на 2023 рік.

Згідно з Положенням про Національну службу здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1101 від 27.12.2017 року (далі - Положення), Національна служба здоров`я України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення.

Основними завданнями Національної служби здоров`я України є:

1) реалізація державної політики у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій);

2) виконання функцій замовника медичних послуг та лікарських засобів за програмою медичних гарантій;

3) внесення на розгляд Міністра охорони здоров`я пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення.

Національна служба здоров`я України відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення та договори про реімбурсацію; здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій; здійснює оплату згідно з тарифом за надані пацієнтам медичні послуги (включаючи медичні вироби) та лікарські засоби за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій.

Відповідно до п. 5 п. п. 14 Положення Національна служба здоров`я України з метою організації своєї діяльності забезпечує в установленому порядку самопредставництво Національної служби здоров`я України в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від її імені, у тому числі через посадових осіб юридичної служби Національної служби здоров`я України, а також забезпечує представництво інтересів Національної служби здоров`я України в судах України та інших органах через представників.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зокрема п. 3 передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Згідно пункту 3 Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

Аналогічні роз`яснення також містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року за № 11 (із змінами і доповненнями) «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», в пункті 6 якої роз`яснено, що звернути увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні.

Оскільки витрати на лікування потерпілого, обраховані закладом охорони здоров`я у відповідності до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день, вказані витрати відповідачем не відшкодовані, тому суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь держави в особі Національної служби здоров`я України коштів в розмірі 13269 гривень 19 копійок, витрачених на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 .

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь Житомирської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 3028 гривень, оскільки саме нею сплачений судовий збір за подання позову керівником Коростенської окружної прокуратури Житомирської області (а.с. 110).

Керуючись ст. 13, 81,141, 263-265,273 ЦПК України,

ухвалив:

Позов керівника Коростенської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Національної служби здоров?я України до ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави в особі Національної служби здоров`я України витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 від кримінального правопорушення в сумі 13269 гривень 19 копійок, які перерахувати в дохід державного бюджету на номер рахунку: UA0026011; код ЄДРПОУ 37993783, отримувач ГУК у м. Київ/Шевченківський р-н/24060300, банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат.).

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Житомирської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 3028 гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: А. О. Тимошенко