Провадження № 22-ц/811/3745/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Підлужного В.І.

з участю: представника відповідача Цунівської А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 02 грудня 2024 року у справі за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2024 року позивач Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича звернувся в суд з позовною заявою до відповідача, відповідно до якої просив стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 29,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000000,00 грн., завдану в результаті незаконних дій посадовими особами (службовими особами) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, при розгляді заяви про вчинене кримінальне правопорушення за вих.№39 від 11.02.2022 року, що спричинило приниження часті, гідності, ділової репутації.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 02 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Роз`яснено позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвалу суду оскаржив позивач Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження з тих підстав, що позовна заява Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Зазначає, що ДБР не є суб`єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо фермерського господарства. Держава, органи державної влади (в тому числі ДБР) та органи місцевого самоврядування не є суб`єктами господарювання. Вказує, що позовна заява не стосується обставин, які виникли при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності між ДБР і ФГ Бурки Віталія Володимировича. Цей спір не підсудний господарським судам, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача Цунівської А.І. на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що спір виник між двома суб`єктами господарювання, а тому, враховуючи суть спору, зміст позовних вимог, суб`єктний склад учасників справи, даний спір необхідно розглядати за правилами господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича звернулось до суду із позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, про стягнення матеріальної шкоду у розмірі 29,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 2000000,00 грн.,

В обґрунтування позову вказує, що у зв`язку з порушенням органом державної влади - ДБР прав гарантованих ст. 40 Конституції України, ст. 56 КПК України шляхом не внесення відповідних відомостей на підставі заяви Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича про вчинення кримінального правопорушення від лютого 2022 року за № 39 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, позивачу спричинено матеріальну і моральну шкоду у зв`язку із приниженням честі, гідності, ділової репутації.

Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи (частина перша статті 1 Закону України «Про фермерське господарство»).

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 81 ЦК України юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України №127 від 29 лютого 2016 року утворено Державне бюро розслідувань як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

Аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що Державне бюро розслідувань є юридичною особою публічного права, створеною органом державної влади.

Господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.

Майнові відносини суб`єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що не є суб`єктами господарювання (органами державної влади), регулюються ГК та ГПК України.

Такий висновок узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 454/1008/16-ц (провадження № 14-494цс19), відповідно до яких, що Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи (частина перша статті 1 Закону України «Про фермерське господарство»). Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що ФГ «Бурки В.В.» заявило вимогу до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, такі вимоги не об`єднані з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду. Аналогічна правова позиція вже висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15 березня 2018 року у справі № 461/1930/16-ц (провадження № 14-60цс18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 464/1874/17 (провадження № 14-395цс18), від 05 червня 2019 року у справі № 454/1690/16 (провадження № 14-152цс19), від 05 червня 2019 року у справі № 454/2181/16 (провадження № 14-226цс19), від 03 липня 2019 року у справі № 454/3304/14 (провадження № 14-272цс19), від 18 вересня 2019 року у справі № 757/37226/17 (провадження № 14-452цс19), і підстав для відступу від такої правової позиції не вбачається.

Крім того, аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 461/3186/16-ц (провадження № 61-14931св19), від 13 вересня 2022 року у справі № 454/2182/16-ц (провадження № 61-4291св19).

Таким чином, враховуючи те, що Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича заявило вимогу до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, тому за своїм суб`єктним складом такі вимоги повинні розглядатися в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що між учасниками справи не укладалися господарські договори і позивач не заявляв вимоги щодо вирішення спору при укладенні, зміні, розірванні і виконанні цих договорів, що ДБР як орган державної влади не є суб`єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо фермерського господарства, оскільки позивач заявив вимоги про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої діями юридичної особи; такі вимоги не об`єднані з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 761/2672/23 (провадження № 61-11035св23) за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Державного бюро розслідувань про стягнення моральної шкоди, завданої не вирішенням питання про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича про вчинення кримінального правопорушення, яка є релевантною до даної справи.

Згідно вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича -залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 02 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 травня 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.