Єдиний унікальний номер судової справи: 490/8674/24
Номер провадження 22-ц/812/893/25 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2025 року, ухваленого під головуванням судді - Черенкової Н.П., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (надалі - ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ») до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2024 року ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту теплову енергію у сумі 7 396,15 грн, а також 3028,00 грн судового збору.

Позов обґрунтовано тим, що ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» відповідно до мети та предмету діяльності є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва.

В опалюваних сезонах 2022-2024 років позивач здійснював постачання теплової енергії, зокрема, до будинку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваних сезонів. Квартира АДРЕСА_2 вищевказаного будинку належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №1981 від 04 жовтня 2011 року.

Позивач вказує, що нарахував своїм споживачам рахунки за опалення місць загального користування та допоміжних приміщень за сезон 2022-2024 років. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) центрального опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.

Нарахування ОСОБА_1 сум оплати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень здійснювалося за тарифами, зазначеними у постановах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» надало теплову енергію за період з 01 листопада 2022 року по 30 липня 2024 року на суму, яка з урахуванням перерахунку складає 7 396,15 грн та яка не була сплачена ОСОБА_1 . Надіслане відповідачці попередження залишилося без задоволення та відповіді, а відтак остання не виконала своїх зобов`язань в повному обсязі, чим завдала товариству матеріальну шкоду.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь вищевказану заборгованість та 3028 грн. судового збору.

13 лютого 2025 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому висловила свою незгоду з сумою боргу, нарахованою позивачем, а також посилалася на не доведеність надання заявлених послуг теплопостачання.

У своєму відзиві ОСОБА_1 посилаючись на Правила відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, Правила розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги та Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315, вказувала, що як власник квартири з індивідуальним опаленням у багатоповерховій будівлі вона повинна відшкодовувати: - витрати, що пов`язані з опалювання МЗК та допоміжних приміщень; - витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення; - витрати теплової енергії з транзитних ділянок трубопроводів внутрішньо будинкових систем опалення та ГВП, що прокладені у її квартирі. Однак, позивач в позовній заяві зазначає лише про розрахунок витрат на опалення. Згідно з пунктом 8 розділу IV Методики обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку у випадку відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МКЗ (для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %). Позивачем не надано жодного доказу відсутності вказаної вище інформації як на підставу застосування спрощеного методу розрахунку. Обґрунтування неможливості отримання вказаної інформації також відсутні. Крім того, «Розрахунок позовних вимог за отримані послуги з постачання теплової енергії», який є додатком 3 до позовної заяви, взагалі не містить інформацію щодо обсягу споживання теплової енергії на опалення будинку. Позовна заява не містить інформації щодо розрахунку витрат теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення та витрат теплової енергії з транзитних ділянок трубопроводів, що розташовані в її квартирі. Позивачем не надано інформації та доказів про наявність або відсутність вузла комерційного обліку теплової енергії (теплолічильника), що унеможливлює встановлення правомірності застосування саме розрахункового методу визначення загального розміру спожитої у будівлі теплової енергії. Відповідно до наданого Позивачем розрахунку позовних вимог за отримані послуги з постачання теплової енергії, місячна плата за теплову енергію складається з незмінної щомісячної абонентської плати, та нарахувань у опалювальні періоди, що змінюється відповідно до «тарифу». Проте, розрахунок не містить інформації щодо того, як цей тариф розраховується, одиниці виміру, та величини, до якої цей тариф застосовується, щоб отримати суму «нарахувань». У позові відсутня інформація щодо розміру тарифів та абонентської плати, та якими нормативними актами вони затверджені. Наведені Позивачем наряди на підключення будинку до системи опалення та «Розрахунок позовних вимог за отримані послуги з постачання теплової енергії» не підтверджують факт надання послуг та правомірність нарахування плати за користування ними, отже не є належними доказами та не можуть братися судом до розгляду.

19 лютого 2025 року представником ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» - Новгородовою Т.М. надіслано відповідь на відзив, в якій зазначено, що твердження відповідачки, викладені у відзиві є такими, що не заслуговують на увагу.

Так, відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців багатоквартирного будинку від участі у загальних витратах, пов`язаних з утримання будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Також, представник позивача вказує, що всім своїм абонентам за витрати опалення місць загального користування позивач почав нараховувати лише з 01 листопада 2022 року. Це пояснюється тим, що Методика, відповідно до якої проводиться розподіл обсягів спожитої теплової енергії набрала чинності 28 січня 2022 року. Відповідно, з усіма абонентами, які відключені від централізованого опалення, індивідуальні договори укладені з 01 листопада 2022 року та почались нарахування витрат за відшкодування обсягів теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Фактичним доказом початку опалювального сезону є наряди на підключення будинку та нежитлових приміщень до системи опалення, що містять інформацію про фактичну дату надання послуг, що були додані до матеріалів позовної заяви.

Позивач наголошує, що об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку: і житлових, і нежитлових. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказані приміщення не підпадають під термін неопалюване приміщення. Позивач здійснив нарахування за спожиту теплову енергію відповідно до п.п. 8, 9 Розділу IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджену Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 22.11.2018 № 315.

Стосовно твердження відповідача про ненадання позивачем жодного доказу відсутності інформації щодо площ місць загального користування як на підставу застосування спрощеного методу розрахунку, ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» повідомляє, що будівля за адресою АДРЕСА_1 входить до переліку житлових будинків ТОВ ЖЕК «Забота». Позивачем було надіслано звернення № 785-ф Генеральному директору ТОВ ЖЕК «Забота» Олегу Старєву від 17 травня 2023 року, в якому позивач просив надати інформацію стосовно будівлі, в тому числі і площу місць загального користування та допоміжних приміщень. На даний момент ТОВ ЖЕК «Забота» не надало відповіді на вищевказане звернення, а відтак позивач не має інформації стосовно площі місць загального користування будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

27 лютого 2025 року від ОСОБА_1 надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому вона вказала, що позивачем не надано суду додаткових доводів та належних доказів, які доводять обґрунтованість позовних вимог та їх розмір з наступних підстав.

У відзиві на позовну заяву звертала увагу на те, що позивачем фактично не надано розрахунку суми заборгованості. У відповіді на відзив позивач «в якості прикладу» надав розрахунок нарахувань лише за лютий 2024 року в сумі 803,81 грн, але відповідно до позовних вимог Позивач просить суд стягнути заборгованість в сумі 7 396,15 грн.

У наведеному розрахунку за лютий 2024 року, позивач оперує наступними даними: 1) кількість теплової енергії, спожитою будинком за місяць 38,2320 ГКал; 2) загальна площа приміщень будинку з розподілом теплової енергії 2427,20 кв. м; 3) загальна опалювальна площа житлових та нежитлових приміщень з індивідуальним опаленням 817,70 кв. м; 4) опалювальна площа квартири 78,20 кв. м. Позивач не надав пояснень та доказів щодо кількості теплової енергії, спожитою в лютому 2024 року, яку він використав у розрахунку. В якості додатків до відповіді Позивач навів копії щомісячних відомостей споживання теплової енергії, які, на її думку, повинні містити інформацію щодо кількості теплової енергії, фактично спожитою будинком у відповідний період. Згідно з відомістю споживання теплової енергії за лютий 2024 року (у рядку № 10, адреса Шнеєрсона 2 Б, та стовпчику «Теплова енергія») зазначена кількість 722,5580 (без вказівки на одиниці виміру), що не відповідає кількості, що використана у розрахунку. Документ сформований в системі «Електронний суд» 27.02.2025 3 Площі приміщень, що використані в наведеному розрахунку, (загальна опалювальна площа житлових та нежитлових приміщень з індивідуальним опаленням, загальна площа квартири). Позивач підтверджує «довідкою щодо житлового будинку та житлового приміщення споживача», яка підписана заступником керівника структурного підрозділу Позивача.

Позивач намагається підтвердити правомірність нарахування плати за спожиту теплову енергію власною же довідкою, яка не є належним доказом у розумінні діючого законодавства.

Відповідно до Технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_3 , загальна площа квартири складає 77,7 кв. м, що не відповідає площі, яка застосована позивачем 78,2 кв.м. Враховуючи викладене, розрахунок нарахувань за лютий 2024 року приведений на підставі недоведених та недостовірних даних. У відповіді на відзив позивач посилається та наводить копію звернення №785-ф від 17.05.2023 до ТОВ ЖЕК «Забота» про надання технічної інформації щодо будинку, в якому розташована вказана квартира, відсутністю відповіді, на яку він обґрунтовує застосування спрощеного розрахунку обсягу теплової енергії, витраченої на загально будинкові потреби опалення. Однак, відповідачка вказує, що позивач не навів доказів вручення зазначеного звернення адресату. Крім того, предметом позовних вимог є стягнення заборгованості за теплову енергію, починаючи з листопада 2022 року, проте, звернення позивача щодо надання інформації про будинок датоване 17 травня 2023 року. Таким чином, позивач здійснював нарахування за використану теплову енергію за опалювальний сезон 2022-2023 року за спрощеним розрахунком, навіть не намагаючись отримати інформацію, яка є необхідною для більш детального та достовірного розрахунку. Також, ОСОБА_1 зазначає, що позивач фактично пов`язує виникнення та розмір її зобов`язань перед ним з діями (бездіяльністю) ТОВ ЖЕК «Забота», що є взаємовідносинами між позивачем та третіми особами, на які вона не мала жодного впливу. Вважає, що це є порушенням загальних засад цивільного законодавства, що зазначені в пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України, а саме: справедливість, добросовісність та розумність. Отже, відповідачка вважає, що у позивача не було достатніх підстав для застосування спрощеного розрахунку обсягу теплової енергії, витраченого на загально будинкові потреби опалення. На думку відповідачки, наведені позивачем у відповіді на відзив доводи та додаткові докази не підтверджують правомірність нарахувань за спожиту теплову енергію та розмір позовних вимог позивача.

04 березня 2025 року представник ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» - Купрій С.Д. надала додаткові пояснення.

У своїх пояснених представник позивача вказала, що на офіційному сайті ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» розміщується вся необхідна інформація щодо затвердження тарифів, зміни тарифів, тощо. Відповідачка повинна зареєструватися в особистому кабінеті і отримувати всю необхідну інформацію. Більш того, щомісяця всі споживачі отримують повідомлення від ТОВ «МІРЦ» де відображено облік житлово-комунальних послуг, в тому числі щомісячне нарахування за теплову енергію, загальний борг та реквізити для оплати. Однак, відповідачка жодного разу не зверталася на адресу позивача з листом щодо надання будь-якого роз`яснення нарахування, оплат чи тарифу, навіть після скасування судового наказу, щодо площі приміщення, яка використовується при розрахунку позивач вказує, що надав підтверджуючі документи, інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 394156983, яка міститься в матеріалах справи. Якщо у відповідачки відбулися зміни по площі, необхідно письмово звернутися на адресу позивача з наданням копій документів для зміни по ос/рахунках, і тільки після звернення можливі зміни щодо нарахування позивачем по спрощеній методиці представник позивача пояснює: з 01 травня 2019 року після введення в дію Закону України « Про житлово-комунальні послуги» Позивач звертався до департаменту ЖКГ ММР листом № 323-ф від 15 серпня 2019 року, як до власника інформації щодо технічних характеристик житлового фонду міста, також до усіх управляючих компаній, ЖЕКів, ОСББ, тощо. Листом № 324-ф від 15 серпня 2019 року позивач звернувся до ТОВ ЖЕК «Забота», як до управляючої компанії багатоповерхового будинку щодо надання технічних характеристик житлового фонду для запровадження методики 315 при розрахунками зі споживачами. Необхідно було надати інформацію за наданою формою для визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення (за наявності циркуляції) та порядку розподілу обсягів спожитої у будівлі теплової енергії. У відповідь на лист про надання інформації ТОВ «ЖЕК «Забота» від 20.08.2019 за вих. № 339 повідомило, що дана інформація не занесена до технічної документації житлових будинків як із самого початку так і надалі, що товариство не володіє запитуваною інформацією. Відповіді від Департаменту ЖКГ на адресу Товариства не надходило. Відповідно до п.10 Методики у разі, якщо відомості про опалювану площу не були надані споживачем, базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є загальна площа приміщення у метрах квадратних, визначена за даними, зазначеними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а у разі відсутності у ньому інформації про окремі приміщення - за даними, зазначеними у документах, що посвідчують право власності на такі приміщення. Отже, загальнобудинкові потреби по АДРЕСА_1 правомірно нараховуються за спрощеною методикою.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» борг за спожиту теплову енергію в сумі 7 396,15 грн та 3 028 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач є власником кв. АДРЕСА_3 , яка відключена від мережі централізованого опалення будинку та обладнана індивідуальною системою опалення, відповідачці нараховувалася оплата за опалення місць загального користування будинку у відповідності до формули згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315. Заборгованість за послуги з централізованого опалення місць загального користування з 01 листопада 2022 року по 30 липня 2024 року становить 7 396,17 грн, яку відповідач не сплатила, тому суд вважав, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції помилково застосовано до правовідносин нормативно-правовий акт, який втратив чинність. Додаткові пояснення від позивача прийняті з порушенням процесуальних строків. Крім того, суд не звернув уваги на те, що розрахунки заборгованості з листопада 2022 року по липень 2024 року позивачем не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» просило у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що позивачем розраховано заборгованість за спожиту теплову енергію в місцях загального користування за адресою по АДРЕСА_1 спрощено відповідно до розділу IV Методики №315.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, що ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, в тому числі до будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваного сезону.

Власницею квартири АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 1981 від 04 жовтня 2011 року є ОСОБА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10 вересня 2024 року.

Будинок АДРЕСА_1 є 4-х поверховою будівлею та обладнаний вузлом комерційного обліку теплової енергії, який обліковує споживання теплової енергії вказаного будинку, що підтверджується Актом про допуск в експлуатацію та опломбування вузла комерційного обліку № 1/34 від 07 листопада 2020 року, Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 24-1-3K/2467, чинного до 22 липня 2024 року, Актом про допуск в експлуатацію та опломбування вузла комерційного обліку від 03 липня 2024 року та Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 169/279, чинного до 20 травня 2028 року.

У період з 2022 року до 2024 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради були видані рішення «Про початок опалювального періоду 2022-2023 роках у житловому фонді та на інших об`єктах м. Миколаєва» № 626 від 09 листопада 2022 року та «Про початок опалювального періоду 2023-2024 pp. y житловому фонді та на інших об`єктах м. Миколаєва» № 1189 від 08 листопада 2023 року. Відповідно до п. 2 резолютивної частини даних рішень, теплопостачальним підприємствам міста, до складу яких входить Позивач, починаючи з 09 листопада 2022 року та 14 листопада 2023 року відповідно, протягом 10 діб було наказано здійснити пуск котелень для подачі тепла до споживачів м. Миколаєва всіх форм власності. Підключення систем теплопостачання було наказано проводити на підставі нарядів, що видаються виконавцями послуг.

Позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_1 в період 2022-2024 років, що підтверджується копіями нарядів на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону.

З долученого позивачем розрахунку вбачається, що ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» по квартирі АДРЕСА_3 за постачання теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень нарахувало заборгованість у сумі 7 396,15 грн за опалювальні сезони 2022-2024 років, яку відповідачка не сплатила.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог з приводу покладення обов`язку на відповідачку ОСОБА_1 оплачувати послуги з опалення місць загального користування у розмірі 7 396,15 грн.

З таким висновком суду колегія погоджується виходячи з наступного.

Між сторонами у справі, яка переглядається, виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії до місць загального використання багатоквартирного будинку, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів від 21 серпня 2019 року № 830 (далі - Правила), Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358, далі - Методика), якою встановлено порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.

Як встановлено відповідачка ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована в багатоквартирному будинку, і за положеннями пункту 5 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є співвласником багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Обов`язками співвласників таких будинків відповідно до статті 7 цього ж Закону та частини 2 статі 382 ЦК України є: забезпечення належного утримання та належного санітарного, протипожежного і технічного стану спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечення технічного обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку.

Отже, саме на власника за змістом статті 322 ЦК України покладається тягар утримання майна.

Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені статтями 67, 68 Житлового кодексу України, якими визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація.

Згідно статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний в тому числі оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;

Відповідно до статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до частини 2 статті 7, частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Відповідно до пункту 24 Правил розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.

Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.

Згідно пункту 14 Правил відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315.

Відповідно до пунктів 36, 37, 38 Правил споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

За витрати опалення місць загального користування позивач почав нараховувати оплату відповідачці з 01 листопада 2022 року, оскільки Методика, відповідно якої проводиться розподіл обсягів спожитої теплової енергії, набрала чинності 28 січня 2022року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Як вказав Верховний Суд при вирішення спору у подібних правовідносинах, спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною (постанова від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18).

ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» у період опалювальних сезонів 2022-2024 років надало відповідачці послугу теплопостачання на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи централізованого опалення, яка має оплатити надані послуги.

Фактичним доказом початку опалювального сезону є долучені позивачем наряди на підключення будинку та нежитлових приміщень до системи опалення, що містять інформацію про фактичну дату надання послуг, що були додані до матеріалів позовної заяви.

За такого з урахуванням викладених фактичних обставин справи та правових норм суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач як виконавець послуги з теплопостачання до багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 має право на отримання оплати витрат за обсяги теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Доводи апеляційної скарги про ненадання позивачем розрахунків заборгованості з листопада 2022 року по липень 2024 року на підтвердження позовних вимог не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявним в матеріалах справи розрахунком за отриманні послуги з постачання теплової енергії за особовим рахунком № НОМЕР_1 по квартирі, яка належить на праві власності відповідачці за спірний період.

Зазначивши про незгоду із нарахуванням позивачем оплати за опалення місць загального використання, відповідачка не надала суду доказів на підтвердження оплати за надання теплової енергії та не спростувала розрахунок наданий ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», що є її процесуальним обов`язком.

Також не заслуговують на увагу твердження відповідачки щодо проведення позивачем нараховування боргу за спожиту теплову енергію, за спрощеним розрахунком згідно Методики №315 з огляду на наступне.

Так, відповідно до пункту 8 Методики №315 обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено - як частка, від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення: для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25% додатково скоригований із застосуванням коефіцієнту, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будинку, оскільки у ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» відсутні данні щодо площ місць загального користування та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутріщньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах.

Як встановлено, під час здійснення розрахунку обсягу теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення позивачем були використані данні з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в якому загальна площа квартира становить 78,2 кв.м., що відповідає пункту 10 Методики №315.

Крім того, відповідачкою не було здійснення будь-яких дії для усунення розбіжностей щодо розміру загальної площі належній їй на праві власності квартири, про що вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, а зводяться до заперечень на позов та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

Отже, задовольнивши позовні вимоги, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія судів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 14 травня 2025 року.