Справа № 939/65/20
УХВАЛА

Іменем України

30 травня 2025 рокуселище Бородянка

Суддя Бородянського районного суду Київської області Герасименко М.М., розглянувши заяву представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Гуцол Руслана Івановича про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, мотивуючи його тим, що в період шлюбу ними набуто у власність житловий будинок АДРЕСА_1 . Домовленість про порядок поділу вказаного будинку ними не досягнута. Просив, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частку зазначеного будинку.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 був збудований у 2014 році за її кошти та кошти її батьків задовго до знайомства з ОСОБА_2 . В шлюбі з відповідачем вона перебувала з 30 серпня 2016 року по 21 лютого 2017 року. Відповідачем відповідно до договорів від 29 лютого 2016 року та від 01 березня 2016 року була придбана у ПАТ "Київський завод "Аналітприлад" однокімнатна квартира АДРЕСА_2 . Право власності на квартиру зареєстровано в 2019 році. За вказану квартиру відповідачем до шлюбу сплачено 676385,22 грн, а під час шлюбу 676535,74 грн., з яких 451074 грн. надали її батьки. Просила визнати за нею право особистої власності на вказані житловий будинок та квартиру, зобов`язавши її сплатити відповідачу вартість 1/2 частини квартири в розмірі 676461 грн.

14 лютого 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_3 про її вступ у справу як третьої особи, яка обґрунтована тим, що вона є стягувачем у виконавчому провадженні із стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 24 червня 2016 року у розмірі 7 464 000 грн.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 26 лютого 2020 року затверджено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мирову угоду, якою крім іншого, визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на вказану квартиру, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість частини квартири у сумі 700 000 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 червня 2020 року скасовано ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 26 лютого 2020 року про затвердження мирової угоди, а справу направлено на новий розгляд.

23 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову. Постановою Київського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року скасовано ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 12 серпня 2020 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

07 жовтня 2020 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_3 , з огляду на те, що рішення у справі про поділ майна, може вплинути на права ОСОБА_3 , яка є стягувачем у виконавчому провадженні із стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 24 червня 2016 року на суму 7 464 000 грн (виконавчі написи від 21 листопада 2019 року, зареєстровані в реєстрі за № 1559, 1560).

22 лютого 2021 року ОСОБА_2 подав клопотання про зупинення провадження у цивільній справі, мотивуючи тим, що в провадженні Печерського районного суду міста Києва перебуває справа №757/4853/20-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус КМНО Апатенко М.А. про визнання виконавчих написів від 21 листопада 2019 року, зареєстрованих в реєстрі за № 1559 та 1560, такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили рішенням Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/4853/20.

У травні 2025 року від представника ОСОБА_2 адвоката Мажари О.Є. надійшли клопотання про поновлення провадження у справі. У клопотаннях представник вказує, що обставини, які викликали зупинення провадження у даній справі, усунені, оскільки виконавче провадження з примусового виконання виконавчих написів від 21 листопада 2019 року, зареєстрованих в реєстрі за № 1559 та 1560, визнання яких такими, що не підлягають виконанню є предметом розгляду у справі № 757/4853/20, повернуто стягувачу. Крім того, відповідно до рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року у справі № 752/1095/21 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто 7 464 000 грн заборгованості за договором позики. Вказує, що, оскільки заборгованість ОСОБА_2 за договором позики, на підставі якого було вчинено виконавчі написи нотаріуса, правомірність яких розглядається у справі № 757/4853/20, підтверджена рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року, то обставини, які викликали зупинення провадження у даній справі, відсутні.

Ухвалою суду від 30 травня 2025 року поновлено провадження у справі, призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні.

28 травня 2025 року представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвокат Гуцол Р.І. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборони приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Іванюті Івану Миколайовичу та іншим державним чи приватним виконавцям здійснювати будь-які дії з відчуження квартири АДРЕСА_2 . Також просив заборонити суб`єктам державної реєстрації проводити реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_2 .

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що позивач звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просить визнати за нею право особистої приватної власності у тому числі на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 26 лютого 2020 року затверджено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мирову угоду, якою крім іншого, визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на вказану квартиру, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість частини квартири у сумі 700 000 грн.

На виконання цієї ухвали за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на вказану квартиру, а також 26 лютого 2020 року ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 700 000 грн.

Однак, постановою Київського апеляційного суду від 18 червня 2020 року ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 26 лютого 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

Оскільки ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 700 000 грн, то у разі ухвалення судом у цій справі рішення суду про відмову ОСОБА_1 в позові про визнання за нею права одноособової власності на цю квартиру, суд має вжити заходів з повороту виконання відповідної ухвали суду.

На початку травня 2025 року ОСОБА_1 стало відомо, що спірна квартира знову зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 , який є боржником у виконавчому провадженні № 77569196. В рамках вказаного виконавчого провадження 19 березня 2025 року приватним виконавцем Іванютою І.М. було накладено арешт на спірну квартиру в межах суми заборгованості, що становить 9 773 467 грн 49 коп.

Заявник не виключає, що приватним виконавцем вчиняються активні дії з підготовки та реалізації спірної квартири шляхом її продажу на електронному аукціоні.

Враховуючи наведені обставини, заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову на даній стадії може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист прав та інтересів позивача за зустрічним позовом.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

ОСОБА_1 , звертаючись із зустрічним позовом вказує, що в шлюбі з відповідачем вона перебувала з 30 серпня 2016 року по 21 лютого 2017 року. До укладення шлюбу, а саме 29 лютого 2016 року відповідачем ОСОБА_2 була придбана спірна квартира, право власності на яку зареєстровано після розірвання шлюбу, а саме у 2019 році. За вказану квартиру відповідачем до шлюбу сплачено 676385,22 грн, а під час шлюбу 676535,74 грн, з яких 451074 грн надали її батьки, а тому позивач ОСОБА_1 просила визнати за нею право особистої власності на вказану квартиру, зобов`язавши її сплатити відповідачу ОСОБА_2 вартість 1/2 частини квартири в розмірі 676461 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, до укладення шлюбу, а саме 24 червня 2016 року, між ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_3 (позикодавець) було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 позичив у позикодавця 7 464 000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року, позов ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 7 464 000 грн, 3% річних у розмірі 412 871,67 грн, інфляційні витрати в розмірі 1 007 640,14 грн.

Відносно ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження № 77569196, за якими він є боржником, а стягувачем є ОСОБА_3 ; сума заборгованості становить 9 773 467 грн 49 коп.

З вказаного вбачається, що на даний час здійснюються виконавчі дії щодо виконання рішення суду, ухваленого на користь третьої особи ОСОБА_3 .

Згідно ч.1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Тобто, накладання арешту на майно боржника здійснюється з метою виконання рішення суду, щоб порушене право стягувача було поновлено.

Стягувача ОСОБА_3 не визначено відповідачем по справі, ОСОБА_3 бере участь у справі як третя особа.

Однак, само забезпечення позову це обмеження прав саме відповідача, та воно не повинно обмежувати прав третіх осіб.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

При встановленні відповідності заходів слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

Заборона державному/приватному виконавцю вчиняти будь-які виконавчі дії прямо обмежить права та обов`язки виконавця, які визначені у Законі України «Про виконавче провадження», а саме те, що виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на його виконання, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Саме такий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі №211/129/18-ц.

Отже, враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що в задоволені заяви представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Гуцол Р.І. про забезпечення позову слід відмовити, оскільки способи забезпечення позову повинні бути співмірними та не порушувати права інших осіб, а також узгоджуватися з предметом позову та вимогами чинного законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149, 150, 153, 159 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження", суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Гуцол Руслана Івановича про забезпечення позовувідмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 30 травня 2025 року.

СуддяМ. Герасименко