ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 травня 2025 року

м. Харків

справа № 643/17720/21

провадження № 22-ц/818/2409/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 адвоката Пироженка Олександра Сергійовича на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2021 року, постановлене суддею Мельниковою І.Д.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом в якому просило стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання у сумі 63057,24 грн., 3% річних в сумі 1446,07 грн., інфляційні витрати в сумі 3010 грн. та судові витрати.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2021 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за теплову енергію за період з 01.01.2009 по 31.08.2021 у сумі 63057,24 грн., 3% річних в сумі 1446,07 грн., інфляційні витрати в сумі 3010 грн., а всього 67513,31 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_5 адвокат Пироженко О.С. просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, було невірно обраховано позовну давність. Наданий позивачем розрахунок є неправдивим та таким, що штучно створює заборгованість, також позивач невірно здійснює розрахунки без урахування вимог закону. Апелянта не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, чим порушено його право на доступ до правосуддя. Звертає увагу, що вона не проживала у зазначеній квартирі, а прописана у ній за волею батьків. Крім того зазначає, що наразі інші відповідачі померли, але їх спадкоємці з відповідачкою не спілкуються, документів, що підтверджують смерть вищезазначених осіб не надають.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі є споживачами послуг з подачі теплової енергії. У зв`язку з несплатою послуг теплопостачання з відповідачів солідарно на користь КП «ХТМ» підлягає стягненню заборгованість за період з 01.01.2009 по 31.08.2021 р.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 № 1407 Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» () визначено виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

За адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Будинок АДРЕСА_2 підключений до централізованого теплопостачання.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачами не в повному обсязі та не вчасно проводилася оплата за споживання послуг, у зв`язку з чим за період з 01.09.2009 по 01.08.2021 рік по особовому рахунку № НОМЕР_1 , утворилася заборгованість у розмірі 63057,24 грн.

В розрахунку заборгованості зазначено інформацію щодо об`єму поставлених відповідачу послуг, їх вартість, згідно встановлених тарифів, а також відображено всі здійснені відповідачами оплати.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. З наявних у справі доказів убачається, що позивач надавав послуги з централізованого теплопостачання, а відповідачі їх отримували протягом зазначеного у позовній заяві строку.

Згідно з вимогами ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно з п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов`язан оплатити надані послуги.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Наведене свідчить, що відповідач зобов`язаний був своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати на утримання будинку, споруд і прибудинкової території, послуги з теплопостачання, водопостачання, водовідведення, газопостачання, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що письмовий договір на постачання теплової енергії у квартиру відповідача, між сторонами не укладався, разом з тим відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою розташування квартири АДРЕСА_3 , відповідно до якого нараховується плата за послуги з теплопостачання, що надавалися позивачем будинку АДРЕСА_2 до точки розподілу в межах балансової належності та відсутність відмови від отримання послуги у передбаченому законом порядку, свідчать про фактичне укладення договору між сторонами.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного суду України від 16.12.2015 (справа № 6-2023цс15), від 20.04.2016 (справа № 6-2951цс15), від 26.09.2018 (справа №750/12850/16-ц), від 18.03.2019 (справа № 210/5796/16-ц) та підтримана Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 25.07.2019 по справі № 916/2267/17.

Згідно заст.19 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-ІУспоживачповинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до п.20 Правил плата за послуги з теплопостачання вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку або затверджених норм споживання на підставі платіжного документу.

Розрахунок заборгованості здійснений відповідно до розміру опалювальної площі у квартирі відповідачів.

Доказів які б свідчили, що в квартирі АДРЕСА_4 встановлено лічильних тепла матеріали справи не містять.

Отже підстав вважати, що позивач невірно здійснив розрахунок не має.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідачів відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку давності, судова колегія зазначає наступне.

Нарахування заборгованості за весь період з 01.09.2009 року по 31.08.2021 року виходить за межі загального строку позовної давності з огляду на таке.

Відповідно до ст. 257, п. 4 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року.

Встановлений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2»в Україні карантин діяв з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року.

Таким чином, строк позовної давності було продовжено на весь період дії карантину.

Крім того, відповідно до п.19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

У зв`язку з викладеним, починаючи з дня набрання чинності Законом України від 30.03.2020 № 540-IX, тобто з 02.04.2020 року, діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні.

Таким чином в межах позовних вимог заявлено вимогу про стягнення заборгованості за період з 02.04.2017 року по 01.08.2021 рік.

Як убачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем заборгованість відповідачів за період 02.04.2017 року по 01.08.2021 рік становить 43728,99 грн.

Судова колегія приймає заяву ОСОБА_5 про застосування строків позовної давності, оскільки розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даних про обізнаність апелянта про розгляд справи та можливість у зв`язку з цим подати заяву про застосування строку позовної давності матеріали справи не містять.

Тому рішення суду підлягає зміні, а стягненню підлягає заборгованість з урахуванням строку позовної давності в сумі 43728,99 грн.

Також підлягає стягненню 3% річних у сумі 1446,07 грн та інфляційні втрати у сумі 3010,00 грн.

А всього сума, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача складає 48185,06 грн.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказів сплати за комунальні послуги у визначений судом період відповідачем не надано, підстав для відмови у позові не має.

Щодо доводів апеляційної скарги про непроживання у квартирі, судова колегія зазначає наступне.

Як убачається з довідки про зареєстрованих осіб від 30.09.2021 року ОСОБА_4 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_4 . зазначене підтверджується і копією паспорта апелянта, долученої до апеляційної скарги.

Споживач має право на несплату вартості комунальних послуг, крім постачання теплової енергії, у разі їх невикористання та за відсутності приладів обліку. Це можливо, якщо період тимчасової відсутності в житловому приміщенні або іншому об`єкті нерухомого майна споживача та інших осіб - понад 30 календарних днів. Це має бути документально підтверджено відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг (п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону «Про житлово-комунальні послуги».)

Сам по собі факт непроживання відповідача у квартирі, не звільняє особу від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані.

Таким чином підстав для відмови у позові не вбачається.

Щодо доводів апеляційної скарги про неповідомлення судом про час та місце розгляду справи.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 12.10.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Отже судом здійснено розгляд справи з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального закону.

На підтвердження доводів апеляційної скарги про смерть інших відповідачів у справі, апелянтом не надано жодних доказів, які б підтверджували зазначені обставини. Тому вказані доводи не можуть бути прийняті.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вказаного рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розміру сум, що підлягають стягненню.

Частиною 13 ст.141ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, з матеріалів справи вбачається, що КП «Харківські теплові мережі», звертаючись до суду з позовом сплатило 2270,00 грн, ОСОБА_4 сплатила судовий збір у сумі 2724,00 грн.

З відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1618,51 грн, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 781,78 грн. Колегія суддів застосовує поглинанням сум, таким чином з відповідачів користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» слід стягнути судовий збір у загальному розмірі 836,72 грн по 209,18 грн з кожного.

Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 адвоката Пироженка Олександра Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2021 року змінити в частині розміру стягнення, зазначивщи, що стягненню з відповідачів солідарно підлягає заборгованість всумі 48185,06 грн. та судовий збір по 209,18 грн з кожного.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина