Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року місто Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Верещінської І.В., за участю секретаря судового засідання Негари А., розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитпромінвест» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитпромінвест» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову вказано, що 09 травня 2024 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Є ГРОШІ» та ОСОБА_1 було укладено договір позики «Раціональний» № -3473198, за яким відповідач отримала грошові кошти.

09.07.2024 року відбулась заміна сторони-кредитора у договорі з ТОВ «ФК «Є ГРОШІ» на ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» у порядку укладання договору про надання фінансових послуг з факторингу. Позивач придбав право грошової вимоги до відповідача, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

16 серпня 2024 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в позовній заяві зазначив, що просить проводити розгляд справи за його відсутності.

23.12.2024 року відповідач направила відзив, у якому зазначила, що позов є необгунтованим, тому просить відмовити у його задоволенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 09 травня 2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Є ГРОШІ КОМ» та ОСОБА_1 у порядку Закону України «Про електронну комерцію» було укладено договір позики «Раціональний» № -3473198 у вигляді електронного правочину за допомогою офіційного веб-сайту https://e-groshi.com/ шляхом його підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1.2 договору відповідач підтвердила, що вона усвідомлює наслідки підписання договору одноразовим ідентифікатором погоджується з такою формою укладення договору, його наслідками, що підтверджується копією договору позики.

Відповідно до п. 2.1 позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 30 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, шляхом перерахування на банківську картку, а позичальник зобов`язувався повернути позику, сплатити проценти та комісії за користування позикою.

Відповідно до п. 2.2 договору строк кредитування (строк позики) за договором складає 10 календарних днів, позика мала бути повернута у термін до 18.05.2024 року включно. Відповідно до п. 2.3. договору за користування Позикою Позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою, яка складає 0.9% від залишку Суми позики. Нарахування процентів здійснюється щоденно протягом строку кредитування. День надання Позики не враховується, день повернення Позики враховується при нарахуванні процентів. База нарахування процентів - залишок Суми Позики, що обліковується як заборгованість Позичальника перед Позикодавцем.

За користування позикою також передбачено комісії з супроводження обслуговування позики.

09.05.2024 року на рахунок позичальника було перераховано кредитні кошти у розмірі 29 550 грн.

18.05.2024 року відповідач не повернула позику, не виконала свої зобов`язання, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 1-3 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст.1046ЦК України з адоговором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1,3ст.1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі,визначені родовими ознаками,у такій самій кількості,такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦПК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Таким чином, між позикодавцем та позичальником було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, які оформлені в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

09.07.2024 року між ТОВ «ФК «Є ГРОШІ» на ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 2024-07-3Г, відповідно до п. 1.1 якого клієнт передав фактору (позивачу), а фактор прийняв і зобов`язувався оплатити клієнту права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта за договорами, укладеними між боржниками та первісним кредитором. Так відповідно до п. 1.2 ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» отримало право вимоги за грошовими зобов`язаннями, що підтверджується копією договору факторингу.

Відповідно до копії Додатку № 1 до договору факторингу № 2024-07-3Г від 09.07.2024 року, ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» прийняло право вимоги за договором позики № -3473198 від 09.05.2024 року на загальну суму 48 980 грн., з яких: 29 930 грн. - сума заборгованості у вигляді тіла позики, 2 430 грн. - заборгованість у вигляді процентів, 1 620 грн. - заборгованість у вигляді комісії, 4 500 грн. - заборгованість у вигляді пені, 10 500 грн. - заборгованість у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,у період дії в Україні воєнного,надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Суд зазначає,що слід розрізняти відсотки та комісії за правомірне та неправомірне користування грошовими коштами. Відповідно до п.2.2 договору строк кредитування (строк позики) за договором складає 10 календарних днів,позика мала бути повернута у термін до 18.05.2024 року включно. Тобто з 18.05.2024 року починається нарахування комісій та відсотків за неправомірне користування грошовими коштами.

У позовній заяві позивач посилається на те, що вказані комісії визначені як плата за обслуговування споживчого кредиту, яка нараховується за фактичний період користування споживчим кредитом до дня повноваго виконання своїх зобов`язань позичальником та не обмежена періодом кредитування. Проте п. 6-1 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів,сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання(невиконання,часткове виконання)споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме, стягнення з відповідача на користь позивача: 29 930 грн. - сума заборгованості у вигляді тіла позики, 2 430 грн. - заборгованість у вигляді процентів, 1 620 грн. - заборгованість у вигляді комісії, що складає загальну суму 33 980 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 2 100 грн., що відповідає 69,38 % частці задоволених вимог позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 133, 141, 247, 263-265, 268, 273, 274, 279-285, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 610-612, 629, 634, 1046, 1049, 1054 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитпромінвест» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитпромінвест» заборгованість у розмірі 33 980 (тридцять три тисячі дев`ятсот вісімдесят) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитпромінвест» судовий збір у розмірі 2 100 (дві тисячі сто) гривень 82 копійки.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Повне найменування сторін:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитпромінвест» (адреса: 49041, м. Дніпро, вул. Стартова, буд. 7, );

відповідач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Верещінська