РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Справа №568/1633/24

Провадження №2/568/61/25

20 травня 2025 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Троцюк В.О.

секретаря судових засідань Дмитришина О.С.

розглянувши у судовому засіданні в місті Радивилів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, набутого сторонами за час перебування в шлюбі.

В обґрунтування позову зазначила, що з 09 лютого 2000 року перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2022 року шлюб розірвано. В шлюбі з відповідачем за спільні коштиу квітні 2009 року ними було придбано майно: будинковолодіння (житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами), що знаходиться в АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,10 га кадастровий номер 0:01:001:0059, які зареєстровані за відповідачем ОСОБА_2 . В добровільному порядку відповідач визнавати право позивача на частину будинку відмовляється, тому вона була змушена звернутися з позовом до суду. Просить поділити вказане домоволодіння та земельну ділянку, виділивши їй у власність частину домоволодіння та земельної ділянки.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 17 січня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання позивач не з`явилася. Представник позивача адвокат Остапчук П.І. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує повність та просить їх задоволити, проти заочного рішення не заперечує.

У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав.

Відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на викладене, керуючись положеннями ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд даної справи.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що з 09 лютого 2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2022 року розірвано, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб. (а.с.6-7).

За час шлюбу, на підставі рішення виконавчого комітету Пляшевської сільської ради від 12.03.2009 року ОСОБА_2 придбав у власність домоволодіння (будинок тваринника), що знаходиться в АДРЕСА_1 . (а.с.11)

Згідно рішення Пляшевської сільської ради №174 від 01 серпня 2013 року ОСОБА_2 надано дозвіл на переведення будинку тваринника, який перебуває у його власності на розташований за адресою АДРЕСА_1 у житловий фонд. (а.с.68)

09.08.2013 року ОСОБА_2 у встановленому законом порядку зареєстрував право власності на вищезазначене домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером: :01:001:0059, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.10).

За інформацією Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області земельна ділянка площею 0,1387 га з кадастровим номером :01:001:0059, станом на 01.01.2013 року перебувала у власності ОСОБА_2 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 12.04.2012 року серії ЯМ №512089, виданого на підставі рішення Пляшевської сільської ради №71 від 23.08.2011. (а.с.73)

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 19, 23, 24 своєї Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу; вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст. 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором.

Відповідно до правової позиції ВСУ, висловленої у постанові від 03.06.2015 року № 6-38цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України, та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою.

У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України).

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки спірне нерухоме майно: домоволодіння (житловий будинок з господарськими спорудами), розташований в АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, на якій знаходиться вказане домоволодіння, придбано в період шлюбу, то вищевказане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та може бути поділено між колишнім подружжям.

На підставі вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, 01 жовтня 2024 року між адвокатом Остапчук П.І. було укладено угоду про надання правової допомоги.

Умовами договору передбачено, що сторонами погоджено суму гонорару за виконання угоди в розмірі 14000 гривень.

01.1012024 року позивачем було сплачено згідно договору про надання правничої допомоги 7000,00 грн., про що свідчить квитанція від 12.05.2022 року. (а.с.18) В подальшому 18.11.2024 року ОСОБА_1 сплачує додатково 7000,00 гривень за ведення спарви в суді, що підтверджується квитанцією. (а.с.29)

За вказаних обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 14000 грн.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні із позовом було сплачено судовий збір на загальну суму 3793,20 гривень, який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 77-80, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Поділити будинковолодіння (житловий будинок з господарськими спорудами), що знаходиться в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,1387 га, кадастровий номер :01:001:0059, що розташована в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, право власності на частину будинковолодіння (житлового будинку з господарськими спорудами), що знаходиться в в АДРЕСА_1 , та частину земельної ділянки, площею 0,1387 га, кадастровий номер :01:001:0059, що розташована в АДРЕСА_1 .

Залишити у власності ОСОБА_2 право власності на частину будинковолодіння (житлового будинку з господарськими спорудами), що знаходиться в АДРЕСА_1 , та частину земельної ділянки, площею 0,1387 га, кадастровий номер :01:001:0059, що розташована в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3793 (три тисячі сімсот дев`яносто три) гривні 20 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_2 .

Суддя В.О. Троцюк