ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року

м. Київ

справа № 752/4384/20

провадження № 61-16264св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

за касаційною скаргою адвоката Коломійця Миколи Вячеславовича як представника ОСОБА_3 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в сумі 8 000 000,00 грн.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що на підставі договору позики від 25 липня 2019 року, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 25 серпня 2019 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику в розмірі 8 000 000,00 грн, з терміном повернення коштів до 15 лютого 2020 року. Відповідач у зазначений строк борг не повернув.

Короткий зміст рішення суду першої й апеляційної інстанцій

Голосіївський районний суд м. Києва рішенням від 09 квітня 2020 року позов задовольнив. Стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 25 липня 2019 року та додатковою угодю від 25 серпня 2019 року № 1 до договору цього договору в розмірі 8 000 000,00 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язань за договором позики.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокат Коломієць М. В. як представник ОСОБА_3 - особи, яка не брала участі у справі, звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Київський апеляційний суд ухвалою від 09 вересня 2024 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 як особи, яка не брала участі у справі, - адвоката Коломієць М. В. на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 квітня 2020 року.

Ухвалою від 21 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 як особи, яка не брала участі у справі, - адвоката Коломієць М. В. на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 квітня 2020 року.

Ухвала апеляційного суду мотивованатим, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів ОСОБА_3 , тому апеляційне провадження за її скаргою підлягає закриттю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, відзиву, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, адвокат Коломієць М. В. як представник ОСОБА_3 як особи, яка не брала участі у справі, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 352 ЦПК України в правовідносинах позики, що виникли внаслідок незаконного заволодіння майном третьої особи, яке стало предметом забезпечення за договором позики.

На обґрунтування вимог касаційної скарги представник ОСОБА_3 зазначає про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції не дослідив доказів, що підтверджують вплив рішення суду першої інстанції на права та інтереси скаржника.

У серпні 2018 року невідомі особи підробили рішення загальних зборів учасників ТОВ «Дніпро-Квартал-2», яким серед іншого вирішено затвердити вклад ОСОБА_3 у статутний капітал товариства у розмірі 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

У липні 2019 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу отримав частку в статутному капіталі товариства у розмірі 100 % , та в подальшому вийшов зі складу учасників ТОВ «Дніпро-Капітал-2» і за актом приймання-передачі майна на його користь передано квартиру АДРЕСА_2

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05 березня 2024 року у справі № 904/1038/23 встановлено факти й обставини щодо незаконного передання квартир, які були виведені на користь ОСОБА_2 , та визнано недійсним вищезазначене рішення загальних зборів учасників ТОВ «Дніпро-Капітал-2». Разом із тим на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 25 липня 2019 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 , які належали ОСОБА_3 . На думку скаржника, ОСОБА_2 уклав договори позики та договори іпотеки з метою унеможливлення витребування ОСОБА_3 належних їй квартир.

Суд апеляційної інстанції не дослідив постанову Центрального апеляційного господарського суду і вирок Печерського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року. Рішення про стягнення боргу за договором позики впливає на права та інтереси ОСОБА_3 , оскільки предметом забезпечення цього договору є належне їй майно, яке буде стягнено з позичальника в межах виконавчого провадження.

В січні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив адвоката Воробйова О. В. як представника ОСОБА_2 мотивований законністю ухвали апеляційного суду. Доводи касаційної скарги є необґрунтовані і не стосуються цієї справи.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від24 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

17 лютого 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 липня 2019 року між ОСОБА_1 (позикодавець) і ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 1 000 000,00 грн, а позичальник зобов?язався повернути ці кошти в порядку та у строки, визначені цим договором, тобто до 25 серпня 2019 року.

25 серпня 2019 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору позики від 25 липня 2019 року, відповідно до якої сторони узгодили, зокрема, суму позики в розмірі 8 000 000,00 грн та строк повернення у повному розмірі до 15 лютого 2020 року.

Відповідно до розписки від 25 липня 2019 року та письмової розписки від 25 серпня 2019 року, відповідач отримав від позивачки кошти в розмірі 1 000 000,00 грн і 7 000 000,00 грн відповідно та зобов'язався їх повернути в обумовлені строки.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, і які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Тобто особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися, апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_3 вказувала на те, що на забезпечення виконання умов договору позики, укладеного між сторонами у цій справі, передано майно, яке належить їй.

Встановивши, що предметом спору у цій справі є боргові зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 і рішення суду першої інстанції створює права та обов`язки лише для сторін у справі, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що при постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не вирішував питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , у зв`язку із чим правильно закрив апеляційне провадження за її скаргою.

Аргументи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, за своїм змістом зводяться до незгоди щодо можливого стягнення в рахунок виконання зобов`язань за договором позики майна, яке, як стверджує ОСОБА_3 , належить їй, однак такі підстави не є предметом спору у цій справі.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката Коломійця Миколи Вячеславовича як представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов