Справа № 201/1754/25
Провадження 2-о/201/111/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд м. Дніпра в складі:

головуючого - судді Покопцевої Д.О.,

присяжних Дмитрієва Г.Б., Заболотної О.М.,

секретаря Тоцької Л.В.,

за участі адвоката Леляк Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, заінтересована особа - Управління-служба у справах дітей адміністрації Соборного району, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника - адвокат Леляк Я.О. вказує, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 13.02.2009р. У подружжя народилась спільна дитина син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із заявницею.

16.01.2019р. рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області у справі № 263/15404/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Незважаючи на розірвання шлюбу, подружжя підтримували зв`язки до початку повномасштабного вторгнення російської федерації 24.02.2022р., однак після повномасштабного вторгнення з 25.02.2022р. будь-який зв`язок з колишнім чоловіком у заявниці був втрачений.

08.02.2023р. ОСОБА_1 спрямовано до Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області заяву за фактом зникнення її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . Востаннє виходив на зв`язок 25.02.2022р. та на момент дзвінка знаходився в м. Маріуполь.

За результатами вказаної заяви, 09.02.2023р. Маріупольським РУП ГУНП в Донецькій області було зареєстровано кримінальне провадження № 0000126, розпочате досудове розслідування за фактом зникнення безвісті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч. 1 ст. 115 КК України.

На запит представника заявниці, Маріупольським РУП ГУНП в Донецькій області було надано відповідь, що у вказаному кримінальному провадженні проводяться всі необхідні дії, спрямовані на встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 .

На даний час, заявниця разом зі своїм сином ОСОБА_3 тимчасово мешкає у Республіці Болгарія та має намір здійснити поїздку в Україну з подальшим поверненням, але у зв`язку з вимогами законодавства, потрібен дозвіл батька дитини ОСОБА_2 на перетин кордону.

На підставі викладеного, просить суд визнати безвісно відсутнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання якого є м. Маріуполь, Донецька область.

Ухвалою судді від 18.02.2025р. відкрито провадження у справі, призначений розгляд справи в порядку окремого провадження; витребувані докази у справі; залучено в якості заінтересованої особи - Управління-служба у справах дітей адміністрації Соборного району (а.с. 31-32).

Представник заявниці підтримав подану заяву, просить її задовольнити. Пояснив, що заявниця із неповнолітнім сином після широкомасштабного вторгнення виїхала в Болгарію. Зараз планує приїзд в Україну і повернення до Болгарії, але для виїзду дитини за кордон потрібен дозвіл батька, який не підтримує зв`язок із заявницею, в зв`язку з чим вона й просить визнати ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Будь-яких пояснень по суті справи не надав.

Суд, вислухавши представника заявниці, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16.01.2019р. у справі № 263/15414/18, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний (а.с. 6-7).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 03.08.2009р. відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції Донецької області, сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

На звернення представника заявниці Маріупольським РУП ГУНП в Донецькій області 05.07.2024р. надана відповідь про те, що в провадженні слідчого відділу перебуває кримінальне провадження № 0000126 від 09.02.2023р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Інформація щодо місцезнаходження та стану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 05.07.2024р. відсутня. Проведення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню триває (а.с. 18-19).

06.03.2024р. на звернення представника заявниці, заявниці Маріупольським РУП ГУНП в Донецькій області надано аналогічну відповідь (а.с. 20-21).

Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19/19599-25-Вих від 11.03.2025р., відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 08.11.2017р. по теперішній час (станом на 12:53 11.03.2025р.) в базі даних не виявлено (а.с. 41, 42).

Згідно листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України № 6.2-2689/6-25 від 11.03.2025р., місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано з 15.10.2009р. по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 56).

Як вбачається з листа Департаменту інформатизації МВС України № 9180/16-2025 від 19.03.2025р., станом на 17.03.2025р. в ІАС стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявна інформація щодо закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим на підставі ст. 46 КК України, постановленої ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30.09.2019р., а також розшук, оголошений Центральним відділом поліції ГУНП в Донецькій області, як особи, яка зникла безвісті (кримінальне провадження № 0000126 від 13.02.2023р. за ч. 1 ст. 115 КК України, розшукова справа № 17-809 від 13.02.2023р). Дата зникнення 24.02.2022р. (а.с. 58-59).

Згідно інформації, наданої Державною податковою службою України № 3574/5/99-00-12-04-02-05 від 14.03.2025р., наявні відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованих та виплачених доходів за період І кварталу 2014 року по І квартал 2025 року ОСОБА_2 до 2020 року з «АО «ММКА ЗАСЛ.ЮРИСТА УКРАЇНИ Г.А. КОНИШЕВА» (а.с. 65-65).

Також, згідно інформації Департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Пенсійного фонду України № 2800-060203-7/18691 від 19.03.2025р., станом на березень 2025 року, ОСОБА_2 , як одержувач пенсії та інших соціальних виплат на обліку не перебуває (а.с. 70).

Відповідно до інформації Міністерства соціальної політики України № 10426/0/290-25/13 від 21.04.2025, станом на 21.01.2025р. відсутня інформація щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 91).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою (пункт 3 частини другої статті 293 ЦПК України).

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, що якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Отже, зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи.

Вказане відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постановах: від 07 травня 2018 року в справі № 225/1297/17 (провадження № 61-3902св18), від 22 листопада 2018 року в справі № 225/882/17 (провадження № 61-34068св18), від 05 лютого 2020 року в справі № 756/17293/17 (провадження № 61-16093св19), від 06 травня 2020 року в справі № 760/3112/16-ц (провадження № 61-48362св18).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

Судом вживалися заходи для встановлення постійного місця проживання ОСОБА_2 на теперішній час і з`ясовано, що як ВПО він не реєструвався, лінію розмежування і державний кордон не перетинав, його смерть після широкомасштабного вторгнення російської федерації не реєструвалась, рівно як і отримання доходів.

Відтак постійним місцем проживання ОСОБА_2 є м. Маріуполь Донецької області, яке наразі окуповане. Окупація міста позбавляє суд можливості з`ясувати як наявність, так і відсутність там відомостей про місце перебування ОСОБА_2 .

Тому доводи заявниці про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Також слід врахувати, що сам по собі факт втрати зв`язку з ОСОБА_2 не є безумовною підставою для визнання особи безвісно відсутньою. Поміж іншим, суд зазначає, що наразі у зв`язку із тимчасовою окупацією частини території України, багато громадян України залишились на тимчасово окупованих територіях, і доступ на які фізично унеможливлений, так само як і обмежена можливість виїзду звідти. Загальновідомим є й той факт, що на тимчасово окупованих територіях відсутня можливість вільно користуватись засобами зв`язку, які забезпечуються українськими операторами, тому, посилання заявниці на те, що його колишній чоловік не виходить на зв`язок, не може підтверджувати його відсутність у місці постійного проживання більше року, як зазначено у ст. 43 ЦК України.

Згідно зі статями 79,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.43 ЦК України, ст. ст. 4, 247, 265, 293, 294, 305-308 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні заяви.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду впродовж 30 днів.

.

Суддя: Д.О. Покопцева

Присяжні: Г.Б. Дмитрієв

О.М. Заболотна