МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2025 р. Справа №370/3633/24

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Білоцької Л.В., із секретарями Снитко А.А., Хоменко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду у смт Макарів Київської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову вказала, що з 07.12.2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Від шлюбу мають двоє дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час діти повнолітні.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 05.08.2024 року шлюб розірвано.

Під час перебування у шлюбі, 16.11.2004 року на підставі Договору купівлі продажу ними, як подружжям, було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 на ім`я чоловіка ОСОБА_2 .

Крім того, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 024126, ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,247 га, кадастровий номер :01:009:0015, цільове призначення для «будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. В добровільному порядку згоди щодо поділу майна не досягнуто, тому за захистом своїх прав звернулася до суду з даним позовом.

Враховуючи викладене, позивач просила суд: визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 із господарськими будівлями та спорудами, як об`єкта спільної сумісної власності подружжя, залишивши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,247 га, кадастровий номер :01:009:0015, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , як об`єкта спільної сумісної власності подружжя, залишивши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку вказаної земельної ділянки; стягнути із відповідача на користь позивача всі понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 20.12.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.

Ухвалою суду від 17.03.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 22.04.2025 року, яке відкладено на 19.05.2025 року.

У судове засідання належним чином повідомлені сторони не з`явилися.

Від представника позивача адвоката Лопухович А.О. надійшла заява про підтримання позовних вимог, які просила задовольнити, справу розглянути у її та позивача відсутність.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Від його представника адвоката Альонової М.Б. надійшла зава про розгляд справи без присутності сторони відповідача, вказавши про визнання позовних вимог.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони у справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з 07.12.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 10).

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 05.08.2024 року шлюб між сторонами у справі розірвано (а.с. 11-11 зворот).

Під час перебування у шлюбі, 16.11.2004 року на підставі Договору купівлі продажу, було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 , який зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 12, 13).

Крім того, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 024126, ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,247 га, кадастровий номер :01:009:0015, цільове призначення для «будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Як вказала позивач та що в ході розгляду справи визнав відповідач, вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується також наступним.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому з нього на користь позивача слід стягнути 50 відсотків судового збору (2665,76 грн.) в сумі 1 332,88 грн., при цьому решту 50 відсотків судового збору в сумі 1 332,88 грн. слід повернути позивачу з державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 206, 247, 265, 354-355 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 із господарськими будівлями та спорудами, як об`єкта спільної сумісної власності подружжя, залишивши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,247 га, кадастровий номер :01:009:0015, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , як об`єкта спільної сумісної власності подружжя, залишивши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку вказаної земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 судовий збір у розмірі 1 332,88 грн.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з державного бюджету судовий збір у розмірі 1 332,88 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 19.05.2025 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 : 28212, Вінницька обл., Немирівський р-н, с. Велика Бушинка, РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Л.В. Білоцька