ЄУ № 712/1761/25
Провадження № 2/712/1742/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси

у складі головуючого судді Стеценко О.С.,

за участю секретаря судового засідання Стєніної А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаського міськвиконкому про визнання права власності в порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, а саме, 1/2 частина двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини.

09 квітня 2024 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

29 квітня 2024 року нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з ненаданням належних документів на підтвердження права власності на спадкове майно.

Позивач просить визнати за нею право власності на майно, що залишилося після померлої ОСОБА_2 , тому звернулася до суду з цим позовом.

Короткий зміст позицій відповідача

Представник відповідача Черкаської міської ради відзив на позовну заяву не надав.

Заяви та клопотання сторін

Представником позивача було заявлено клопотання про витребування спадкової справи.

24 лютого 2025 року представником відповідача подано заяву щодо розгляду справи без участі представника Черкаської міської ради, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача ОСОБА_1 .

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, відкладено підготовче судове засідання.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 66 років, місце смерті: Україна, Черкаська область, місто Черкаси.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 24 травня 1990 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 ».

З рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2004 року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , вбачається, що до реєстрації шлюбу позивач мала прізвище « ОСОБА_9 ».

Указаними доказами підтверджується, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 .

З договору купівлі-продажу від 14 січня 1998 року, укладеному між продавцем ОСОБА_10 (від Української Біржи Нерухомості) та покупцями ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , вбачається, що покупці придбали у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно відмітки, яка міститься на звороті зазначеного договору, 14.12.2004 на 1/2 частину квартири видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_11 (а.с. 14 на звороті).

З договору купівлі-продажу частини квартири від 22 грудня 2004 року, укладеному між продавцем ОСОБА_11 та покупцем ОСОБА_2 , вбачається, що ОСОБА_2 придбала у власність 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №536378 від 22.12.2004.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6362404 від 31.01.2005 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №1-3871 від 22 грудня 2004 року зареєстровано право приватної власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

З інформації про зареєстроване право власності №56893 від 14 жовтня 2024 року, наданої Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», вбачається, що ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на товарній біржі «Українська Баржа Нерухомості» 14.01.1998 №25-2, та договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Черкаською державною нотаріальною конторою 22.12.2004 №1-3871.

Право власності ОСОБА_2 на указану квартиру також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №236541748 від 11.12.2020.

09 квітня 2024 року позивачу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 . У свідоцтві зазначено, що указана частка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Черкаською державною нотаріальною конторою 22.12.2004 №1-3871.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав №373503934 від 09.04.2024 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 .

З постанови нотаріуса Другої Черкаської нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 квітня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з недотриманням законодавчо встановленої форми договору купівлі-продажу від 14 січня 1988 року №25-2.

Судом досліджена спадкова справа №399/2023, заведена після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що інші спадкоємці за законом, окрім ОСОБА_1 , після ОСОБА_2 відсутні.

Оцінка аргументів учасників сторін

На підставі вимог статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до вимог статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою.

Спадщина після ОСОБА_2 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Дослідженими у судовому засіданні доказами встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги після померлої ОСОБА_2 .

Згідно із ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

З дослідженої у судовому засіданні спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_2 , вбачається, що ОСОБА_1 вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивач має право успадкувати та оформити майно, що належало за життя її матері, однак через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності. Однак, нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що на підтвердження належності померлій ОСОБА_2 1/2 частки квартири ОСОБА_1 надала договір купівлі-продажу від 14 січня 1998 року, зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» за реєстровим №25-2, однак без нотаріального посвідчення.

Мотивуючи відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус зазначає, що хоча ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (який діяв станом на дату укладення договору купівлі-продажу) передбачено, що зареєстровані на біржі угоди не підлягають нотаріальному посвідченню, однак і не вказано, що такі угоди прирівнюються до нотаріально посвідчених. Натомість, до нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише ті документи, складені згідно з вимогами ст. 40 Закону України «Про нотаріат».

Суд зазначає, що Закон України «Про товарну біржу» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що випливають з приводу членства у товарній біржі, прийнятий пізніше, ніж ЦК УРСР 1963 року, а тому до прийняття ЦК України та зміни інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій укладання та реєстрація на біржі угоди обумовлювала виникнення права власності на майно.

Згідно положень ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції на час укладення правочину) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно, вирішуючи спір, суд керується правилами про переважне застосування норм пізніше прийнятого закону, а також правило про пріоритет правозастосування спеціальної норми над загальною, а також неможливості погіршення стану особи у разі зміни нормативно-правового регулювання в спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, в редакції, яка діяла на час укладення спірного договору купівлі-продажу передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними з підстав недодержання нотаріальної форми» визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Зазначене узгоджується з усталеною позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 10 квітня 2020 року (справа №522/14088/17, провадження №61-1687св19), від 17 листопада 2021 року (справа №754/1466/15-ц, провадження №61-10683св20), від 11 жовтня 2023 року (справа №175/3609/20, провадження №61-1600св22), від 25 березня 2024 року (справа №336/6023/20, провадження №61-11523сво23).

З урахуванням наведених правових норм та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про те, що при укладанні договору між ОСОБА_10 (від Української Біржи Нерухомості) та ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було досягнуто згоди по всім істотним його умовам, виконання договору відбулося: продавець отримав кошти, а покупцям було передано нерухоме майно і до них перейшло право власності на спірну квартиру.

З дослідженого у судовому засіданні договору купівлі-продажу від 14 січня 1998 року вбачається, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було зареєстроване у Черкаському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 14 грудня 2004 року на підставі зазначеного договору на 1/2 частину квартири було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_11 .

Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Надані позивачем докази та матеріали спадкової справи в сукупності в достатній мірі підтверджують факт належності померлій на підставі договору купівлі-продажу від 14 січня 1998 року 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а отже, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Черкаського міськвиконкому про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ,

Відповідач: Черкаська міська рада, , вул. Байди Вишневецького, буд. 36, м. Черкаси.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: О.С. Стеценко