Справа № 758/3720/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Кужелєвої Ю.В., представника позивача Максименка О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потапова Михайла Юрійовича, ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни, товариства з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан, -

ВСТАНОВИВ:

Київська міська рада (надалі за текстом - позивач) звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі за текстом - відповідач 1) та приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потапова Михайла Юрійовича (надалі за текстом - відповідач 2), про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан.

У судовому засіданні 08.02.2022 судом було залучено співвідповідачів - ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач 3), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни (надалі за текстом - відповідач 4), товариства з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто» (надалі за текстом - відповідач 5) та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича (надалі за текстом - відповідач 6) та прийнято до розгляду заяву про зміну предмета позову.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач 1 здійснив самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності територіальній громаді м. Києва та на підставі неналежних документів здійснив реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна.

Відповідач 5 вказує, на те що провадження у справі має бути закрито, оскільки справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідач 4 та 6 вказують, що нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом спору є спір про право власності, яке зареєстровано за відповідачем 5.

Позивач просить суд (з урахуванням заяви про зміну предмета позову):

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Києво- Святошинського нотаріального округу Потапова Михайла Юрійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.05.2016 № 29611499 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , 12 реєстраційний номер 00 за ОСОБА_1 .

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.04.2021 № 57642479 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 00 за ОСОБА_2 .

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.07.2021 № 59133508 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 00 за товариством з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто».

- зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Курсор- Авто» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 19.8 кв. м на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

Ухвалою Суду від 31.03.2020 , відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання.

19.05.2020 до суду від відповідача 1 надійшов відзив.

За наслідками підготовчого засідання 11.11.2020 судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 11.11.2020 витребувано докази.

26.07.2021 до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.

15.04.2021 до суду від відповідача 1 надійшло клопотання про заміну відповідача.

07.02.2022 до від позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідачів та заява про зміну предмету позову.

У судовому засіданні 08.02.2022 судом було залучено співвідповідачів 3 - 6.

23.02.2022 до суду від відповідача 4 та відповідача 6 надійшли відзиви та клопотання про розгляд справи без участі.

28.11.2022 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява.

12.04.2023 до суду від відповідача 5 надійшли пояснення.

19.01.2023 до суду від відповідача 5 надійшло клопотання про закриття провадження у справі, про залучення третьої особи та відзив.

13.02.2023 до суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у справі.

21.02.2023 до суду надійшли витребувані докази.

12.04.2023 до суду від відповідача 5 надійшли пояснення.

У судове засідання 11.07.2023 прибув представник позивача, представники інших учасників судової справи у судове засідання не прибули.

За змістом ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 11.07.2023, за відсутності представників співвідповідачів, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників та дослідивши докази, суд встановив наступне.

У листі Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №057/934 від 27.01.2020 зазначено, що департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують готовність до експлуатації об`єкта будівництва (гаражні бокси) за адресою АДРЕСА_1 .

31.01.2020 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (обліковий код: 91:066:0005) у Подільському районі міста Києва.

За результатами обстеження складено Акт обстеження земельної ділянки № 20-0050-07. Останнє проводилось на підставі Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 № 16/890.

За результатами вказаного обстеження земельної ділянки було встановлено, що земельна ділянка площею 1, 4548 Га (обліковий код: 91:066:0005) на АДРЕСА_1 згідно з даними міського земельного кадастру обліковується за гаражним автокооперативом « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; за поданням Департаменту земельних ресурсів Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі (надання) зазначеної земельної ділянки в користування (власність); інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки у державному земельному кадастрі та державної реєстрації речових прав на неї у міському земельному кадастрі відсутня; зазначена земельна ділянка огороджена парканом та охороняється, в її межах розташовано індивідуальні збірно- розбірні та цегляні гаражі у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони.

07.07.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 59133508, яким право приватної власності на об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1 , а саме - гараж № НОМЕР_1 зареєстровано за ТОВ «Курсор-Авто».

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач 5 є власником гаражу, за адресою: АДРЕСА_2 , гараж НОМЕР_1 , адреса ГК: АДРЕСА_5, загальною площею 19,8 кв.м. (надалі за текстом - об`єкт нерухомого майна), яке зареєстровано на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу №2594, 2595 від 02.07.2021.

За змістом Акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу №2594, 2595 від 02.07.2021 відповідач 3 передав відповідачу 5, серед іншого, об`єкт нерухомого майна до статутного капіталу відповідача 5.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У зв`язку з чим, щодо позовних вимог Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за ТОВ «Курсор-Авто», зобов`язання товариства звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, повернення її Київській міській раді, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Як встановлено судом, станом на дату розгляду справи власником об`єкту нерухомого майна є не фізична особа ОСОБА_1 , а юридична особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто».

Так, справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Згідно з пунктами 1, 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

Тож розмежування компетенції судів з розгляду спорів здійснюється відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників. У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Спори, сторонами в яких є юридичні особи та фізичні особи - підприємці, про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів розглядаються господарськими судами.

У справі, яка переглядається, предметом позову є, зокрема, вимоги Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про державу реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за ТОВ «Курсор-Авто», зобов`язання товариства звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернення її Київській міській ради. Тобто, учасниками спору є орган місцевого самоврядування та юридична особа.

Отже, спір у справі в частині вказаних вимог за своїм суб`єктним складом підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, що виключає розгляд справи у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (ч. 1 ст. 256 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача 2 та закриває провадження у справі в частині позовних вимог Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто», про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, зобов`язання товариства звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, повернення її Київській міській раді.

Щодо позовних вимог Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом, Київська міська рада зазначала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 незаконно зареєстрували за собою право власності на гараж на земельній ділянці яка перебуває у комунальній власності, оскільки рада жодних рішень щодо передачі спірної земельної ділянки під будівництво ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у власність чи користування не приймала, та просила скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 16.05.2016 № 29611499 та від 14.04.2021 № 57642479.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною другою статті 376 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У разі, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.

Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.

У категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання недійсними свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів, які заявлені саме у зв`язку зі здійсненням самочинного будівництва, є неефективними способами захисту (Постанови Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 521/21538/19, від 02 червня 2021 року у справі № 509/11/17, від 09 листопада 2022 року у справі №2-325/11, від 24 березня 2021 року у справі №200/2192/18, від 21 вересня 2022 року у справі №461/3490/18 та від 30 вересня 2022 року у справі №201/2471/20).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Такий висновок викладений у Постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Згідно зі статтею 51 ЦПК України належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Оскільки ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки щодо усунення перешкод у користуванні нею з урахуванням обставин справи є вимога про знесення самочинного будівництва, належним відповідачем за такою вимогою є власник відповідної забудови, яким на час розгляду цієї справи було ТОВ «Курсор-Авто», а не ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а відтак, відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

Щодо позовних вимог Київської міської ради, пред`явлених до приватних нотаріусів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно з ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 335/5136/19 (провадження № 61-18942св20) зазначено, що: «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі.

Суд зазначає, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Як встановлено судом, право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстровано за відповідачем 5.

Отже, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлений судом, підтверджує, що цей спір виник між позивачем та відповідачем 5, а відтак, оскільки відповідач 4 та відповідач 6 є неналежними відповідачами, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги до останніх.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265, 280-282, 289, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Київської міської ради до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потапова Михайла Юрійовича, ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан, - залишити без задоволення;

Провадження у справі в частині позовних вимог Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, зобов`язання товариства звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, повернення її Київській міській раді - закрити;

Роз`яснити Київській міській раді, що розгляд зазначених позовних вимог віднесено до юрисдикції господарських судів;

Учасники справи:

Позивач - Київська міська рада (адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, );

Відповідач 1 - ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач 2 - приватний нотаріус Києво- Святошинського районного нотаріального округу Потапов Михайло Юрійович (адреса: 03150, м. Київ, вул. Василя Тютюнника, буд. 5Б, оф. 65);

Відповідач 3 - ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач 4 - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна (адреса: 01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 17/52А, оф. 728);

Відповідач 5 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто» (адреса: 01601, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 2А, );

Відповідач 6 - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалка Роман Олегович (адреса: 01054, м. Київ, вул. Хмельницького Богдана, 17/52, А, оф. 728);

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч. 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя В.В. Гребенюк