Справа № 301/1075/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"28" травня 2025 р. м. Іршава
Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Чийпеш А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивовано тим, що 10.08.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 досягнуто домовленість про купівлю ОСОБА_1 житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , власником якого була ОСОБА_4 .
Сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, зокрема, погодили ціну купівлі-продажу будинку у розмірі 110000 грн. 10.08.2022 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 110000 грн., як повну вартість житлового будинку, а ОСОБА_4 у свою чергу передала ОСОБА_1 ключі від будинку та дозволила проживати в будинку та користуватися земельною ділянкою, на якій він розташований. При цьому, сторони договору домовилися, що протягом одного року укладуть договір купівлі-продажу будинку у нотаріальному пордяку.
Однак, власник будинку ОСОБА_4 втратила оригінал правовстановлюючого документу на будинок, що стало перешкодою для оформлення у визначений строк договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку.
13.01.2024 року ОСОБА_4 отримала дублікат правовстановлюючого документу на будинок Договір купівлі-продажу будинку від 24.09.2012 року, який передала позивачу на підтвердження її дійсних намірів на укладення між сторонами договору купівлі-продажу. Однак, договір купівлі-продажу житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_4 так і не уклали, оскільки власник будинку ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на все її майно. Згідно заповіту, ОСОБА_4 все своє майно заповіла відповідачу ОСОБА_2 . Спадкоємцем ОСОБА_4 за законом першої черги є її дочка відповідачка ОСОБА_3 . Свідоцтво про право на спадщину спадкоємці не отримували.
Отже, позивачка повністю виконала всі умови договору купівлі-продажу будинку, сплатила власнику повну вартість будинку, з 10.08.2022 року проживає в будинку та користується ним на правах власника, однак, посвідчення договору купівлі-продажу будинку не відбулося з причин, що не залежали від волі позивача. Спадкоємці ОСОБА_4 - відповідачі ухиляються від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна, чим порушують права позивачки на розпорядження майном.
Просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 10.08.2022 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалою Іршавського райсуду від 07.05.2025 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити та розглянути справу по суті без її участі (а.с.34,41).
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, подали до суду заяви, в яких визнали позовні вимоги у повному обсязі, підтвердили, що ОСОБА_4 продала позивачу житловий будинок, тому не заперечували проти визнання права власності позивачки на будинок в АДРЕСА_1 , та просили розглянути справу по суті без їх участі (а.с.35, 36, 37-40).
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з таких підстав.
Згідно дублікату Договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.09.2012 року, ОСОБА_4 , мешканка АДРЕСА_2 , є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , в цілому (а.с.9-10). Дана обставина підтверджується і Витягами з Державного реєстру речових прав (а.с.12, 48-49).
Згідно Технічного паспорту на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальна площе будинку становить 36.7 кв.м. (а.с.42-46).
Згідно Висновку про вартість об`єкта оцінки від 27.05.2025 року, вартість житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 35.40 кв.м., з однією житловою кімнатою, складає 110368 грн. (а.с.47).
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 24.05.2024 року (а.с.8).
Згідно заповіту від 15.01.2024 року, ОСОБА_4 все своє майно заповіла своїй невістці відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11). Заповіт зареєстрований у реєстрі, не скасовано не змінено.
Спадкоємцем ОСОБА_4 за законом першої черги є її дочка відповідачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7).
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та власник будинку ОСОБА_4 досягли згоди про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до домовленості сторін, ОСОБА_4 визначила ціну будинку за адресою АДРЕСА_1 - 110 000 грн., з якою покупець ОСОБА_1 погодилася та 10.08.2022 року передала власнику ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 110 000 грн., що становить повну вартість будинку, а власник будинку передала покупцю ОСОБА_5 ключі від будинку та дозволила в ньому проживати на правах власника.
При цьому сторони зобов`язалися укласти договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна у нотаріальному порядку протягом одного року.
Судом встановлено, що у визначений сторонами договору строк протягом року з 10.08.2022 року договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку укладений не був, оскільки спочатку власник будинку ОСОБА_4 втратила оригінал правовстановлюючого документу на будинок, дублікат якого отримала тільки 13.01.2024 року, а ІНФОРМАЦІЯ_4 власник будинку ОСОБА_4 померла, що стало перешкодою для оформлення договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Спадкоємці ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину не оформляли.
Вказані обставини щодо купівлі-продажу житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , підтвердили відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які є спадкоємцями власника будинку ОСОБА_4 .
Отже, сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу: позивачка повністю сплатила грошові кошти у погодженому сторонами розмірі, власник будинку ОСОБА_4 передала позивачу у власність житловий будинок та правовстановлюючі документи. З 10 серпня 2022 року позивачка володіє та користується житловим будинком, як власник. Однак, у визначений договором строк сторони не оформили у нотаріальному порядку договір купівлі-продажу.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Між сторонами було досягнуто згоди щодо подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, однак на теперішній час договір належним чином не оформлено в зв`язку з тим, що власник будинку ОСОБА_4 померла, а її спадкємці - відповідачі ухиляються від посвідчення договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку, що унеможливлює також проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за позивачкою.
Вказані обставини порушують права позивача і таке право може бути предметом захисту у судовому порядку.
Відповідно до ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. ст. 1218 та 1225 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1268 ч.5 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно з ч. 1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст.203ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до ч. 3 ст.640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.
З 01 січня 2013 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації».
Оскільки з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно.
Таким чином, починаючи з 01.01.2013 року, положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону.
Оскільки в силу ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає лише нотаріальному посвідченню, такий договір може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.
Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин (постанова Верховного Суду від 04 березня 2019 року по справі №665/2266/16-ц).
Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідачі позов визнали. Визнання позову відповідачами не суперечить вимогам закону, не порушує права та інтереси інших осіб.
Оскільки сторони договору домовились щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу житлового будинку та відбулося його повне виконання сторонами, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується матеріалами справи, однак нотаріальне посвідчення правочину з 10.08.2022 року не здійснено з незалежних від позивача обставин, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_5 обгрунтованими і такими, що підлягають задоовленню.
Керуючись ст. 15, 16, 220, 328, 334, 392, 638, 640, 655, 657 ЦК України, ст. 12, 81, 206 ч.4, 259, 263-265 ЦПК України,
р і ш и в :
Визнати дійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку від 10 серпня 2022 року, укладений між продавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та покупцем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженкою с. Велика Копаня, Виноградівського району, за яким ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , в цілому.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 28 травня 2025 року.
Головуюча: М. О. Пітерських