Справа № 130/833/25
Провадження № 22-ц/801/1152/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 рокуСправа № 130/833/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Оніщука В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕнераВінниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕнераВінниця» про визнання порушення відповідачем ЗУ «Про ринок електричної енергії»,-

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «ЕнераВінниця» про визнання порушення відповідачем ЗУ «Про ринок електричної енергії». У позовній заяві просив суд визнати, що порушення товариством «ЕнераВінниця» п. 13 ч. 2 ст. 57 ЗУ «Про ринок електричної енергії» унеможливило споживача ОСОБА_1 надавати докази на підтвердження своїх вимог чи заперечень у справах №130/2553/19, 130/893/20.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 березня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЕнераВінниця» про визнання неможливим оскаржити споживачу ОСОБА_1 незаконність рішень по справам 130/2553/19, 190/893/20 про невиконання ТОВ «Енера Вінниця» умов укладеного договору від 2.01.19 року, оскільки його заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати через порушення судом норм процесуального права , а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначив, що ухвала суду є необґрунтованою ,оскільки у такий спосіб суд припинив доступ ОСОБА_1 до правосуддя, не роз`яснивши до юрисдикції якого суду віднесено розгляд його позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи,ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовлячи у відкритті провадження у справі, суд виходив із того, питання наявності чи відсутності договірних відносин між сторонами, виконання умов договору і надання відповідачем послуг на підставі договору про постачання електроенергії були предметом судового розгляду у справах 130/2553/19, 190/893/20 і саме у тих справах сторони були вправі надавати докази на підтвердження своїх вимог чи заперечень. Поданий же у даній справі ОСОБА_1 позов спрямований на створення штучних підстав для перегляду судових рішень, що набрали законної сили ,а правовідносини виникли з переоцінки доказів у інших справах і такі позови суди не можуть розглядати ,а тому ,посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 45)),дійшов висновку про те, що такий позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія судів з висновком суду погоджується , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 звернула увагу на те, що приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 45)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданню цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. У відкритті провадження за ними слід відмовляти на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, а у разі, якщо провадження було відкрите, закривати його на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України) (пункт 30, 31, 41, 42).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом, в якому просив визнати, що порушення ТОВ «ЕнераВінниця» п. 13 ч. 2 ст. 57 ЗУ «Про ринок електричної енергії» унеможливило споживача ОСОБА_1 надавати докази на підтвердження своїх вимог чи заперечень у справах №130/2553/19, 130/893/20.

Натомість, суд першої інстанції, дослідивши справи №130/2553/19, 130/893/20, встановив, що питання наявності чи відсутності договірних відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «Енера Вінниця», питання виконання умов договору між сторонами, і питання умов надання послуг відповідачем позивачеві на підставі договору про постачання електричної енергії вже були предметом судового розгляду і саме в цих справах сторони були вправі надавати докази на підтвердження своїх вимог чи заперечень, в зв`язку з чим, дійшов обгрунтованого висновку про те, що поданий у цій справі ОСОБА_1 позов спрямований на створення штучних підстав для перегляду судових рішень, що набрали законної сили.

Відсутність у позивача юридичної можливості спростувати фактичні обставини справи поза межами процесу, де ці питання були розглянуті, є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що ці питання мав вирішити суд у цивільному провадженні по справах №130/2553/19, 130/893/20, які були розглянуті як у суді першої інстанції так і в апеляційному порядку, та рішення в яких набрали законної сили.

З огляду на викладені обставини та правову позицію Великої Палати Верховного Суду з питання застосування цієї норми , суд дійшов вірного висновку про відмову у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що докази додані до позову не були предметом дослідження у перелічених судом рішеннях, так як предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а не конкретний письмовий доказ, на підставі якого ця вимога пред`являється.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду про відмову у відкритті провадження, колегія суддів вважає такими,що не заслуговують на увагу ,так як вони зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має на меті задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

При розгляді апеляційної скарги порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення , не встановлено, ухвала суду відповідає вимогам статтей 263, 264 ЦПК України ,а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. В. Оніщук