КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

02 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на протокольну ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року про закриття підготовчого провадження та перехід до розгляду справи по суті по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України, треті особи: Президент України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та перейдено до розгляду справи по суті.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 , оскаржив її в апеляційному порядку.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про повернення апеляційної скарги з таких підстав.

Статтею 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, на які можуть бути подані апеляційній скарги окремо від рішення суду.

Однак, оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про закриття підготовчого провадження у справі та перехід до розгляду справи по суті не передбачено статтею 353 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № з-рп/2010).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц (провадження № 14-2054018), від 13 червня 2018 року у справі № 761/6099/15-ц (провадження № 14-184ЦС18), від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц (провадження № 14-2594018), у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 522/18296/14-ц (провадження № 14-62ЦС19).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Отже, ухвала суду першої інстанції про про закриття підготовчого провадження та перехід до розгляду справи по суті не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення, тобто, оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду, яким спір має бути вирішений по суті.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Враховуючи те, що ухвала суду першої інстанції про закриття підготовчого провадження та перехід до розгляду справи по суті у, відповідно до положень ЦПК України не входить до переліку ухвал, визначеного статтею 353 ЦПК України, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду, суд доходить висновку про повернення апеляційної скарги заявнику.

На підставі викладеного та керуючись ч. 5 ст. 357 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на протокольну ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року про закриття підготовчого провадження та перехід до розгляду справи по суті по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України, треті особи: Президент України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про відшкодування шкоди, повернути скаржнику.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді