Провадження № 2/466/1105/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Зими І.Є.

при секретарі Васинчик М.О.

з участю представника позивача Лутчин Р.Б.

відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово- комунальні послуги ,-

в с т а н о в и в :

17 грудня 2024 року, ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги в сумі 4 744,34грн., за період з 01.12.2021 по 31.10.2024, та 3 028,00 грн. судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з теплопостачання.

З 01.12.2021р. з ними укладений індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання.

За умовами вказаних договорів ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами.

Зазначений договір розміщений на офіційному веб-сайті позивача за посиланням:https:/ https://lmkp.lte.lviv.ua.

Відповідачам для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості та кількості даних послуг з метою їх оплати.

Проте, всупереч п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та чинних договорів, відповідач не виконав свого зобов`язання щодо оплати за отримані послуги з постачання теплової енергії на задоволення загально будинкових потреб на опалення, хоча такими користувалися .

Між тим, всупереч встановленим вимогам відповідачі не сплачували за надані та спожиті послуги, внаслідок чого за період з 01.12.2021 по 31.10.2024 утворилась заборгованість у розмірі 4 744грн. 34 коп, а саме: за послуги з постачання теплової енергії ( на задоволення загально будинкових потреб на опалення, в т.ч. абонплата) складає 4 564,22 грн., пеня у розмірі 104, 98 грн., інфляційні нарахування у розмірі 60, 06 відсотки річних у розмірі 15,08 грн..

Таким чином, у відповідачів виникла вищевказана заборгованість та їх неправомірні дії призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача. Враховуючи викладене, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18.12.2024р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду.

13.01.2025 року на адресу суду від відповідачки ОСОБА_1 надійшла заява з додатками, в якій зазначено, що згідно дозволу , наданого Львівською міською радою ШРА від 08.05.2007 року, розпорядження №553, квартира АДРЕСА_2 є відключеною від централізованого опалення ГВП, тому просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви. Окрім того, просить врахувати той факт, що зі всіх зареєстрованих осіб, вона проживає в даній квартирі одна. Послуг, за які просить стягнути заборгованість позивач, не отримує.

20.02.2025 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення по справі від представника позивача, ЛМКП «Львівтеплоенерго», який зазначає, що згідно Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

В судовому засіданні представник позивача, Лутчин Р.Б., підтримала подану позовну заяву. Просила суд таку задовольнити з підстав , викладених в позові та додаткових поясненнях.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила в повному обсязі. Пояснила, що наявні нарахування, які долучено до матеріалів справи є неправдивими, та такими, що не відповідають дійсності, платіжок вона не отримує .Оскільки в неї в квартирі запаяні труби, про що міститься відповідний дозвіл в матеріалах справи, відтак жодних послуг від позивача відповідачі не отримують.

Співвідповідачі, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які у визначений законом спосіб були повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з`явились повторно.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, заслухавши пояснення учасників справи дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про власності на квартиру від 15.01.1998 року №6048, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві спільної власності: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ОСОБА_4 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.11.1998 року №361/1998, після смерті ОСОБА_5 , спадкоємицею за законом є ОСОБА_1 . З наданого свідоцтва про смерть від 03.07.2007 року № НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , вбачається, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрації №2 від 20.11.2024 року, в квартирі АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Для здійснення оплати за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Відповідно до п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води відповідає вимогам ст. 634 ЦК України та з 1 липня 2014 року вважається укладеним між: Львівським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго», що є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води у м. Львові для населення згідно норм Закону України «Про житло-комунальні послуги» та споживачем.

З 01.12.2021р. з відповідачами укладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання, типова форма яких затверджена постановами Кабінету Міністрів України №1022, №1023 від 08.09.2021р.

За умовами вказаних договорів ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами.

Відповідно до п. 1.1 договору приєднання виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені договором приєднання.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідачам для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго» був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися квитанції про нарахування вартості послуг з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води з метою їх оплати.

Згідно ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, оскільки вони фактично ними користувалися.

Однак, в порушення вказаних норм Закону та чинних договорів, відповідачі не виконали належним чином свого зобов`язання щодо оплати за отримані послуги з постачання гарячої води, хоча послугами користувалися та від них не відмовлялися.

З 1 грудня 2021р. змінено порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії та гарячої води. Порядок такого розподілу визначено статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 № 315.

Згідно обліку ЛМКП «Львівтеплоенерго», квартира АДРЕСА_2 від`єднана від загальнобудинкової системи опалення, нарахування проводяться за витрати теплової енергії на загальнобудинкові потреби на опалення та плата за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії, оскільки: відповідно до п.38 розділу «Порядок оплати послуг» Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ №830 від 21.08.2019 року: «Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Згідно розділу 1 Методики 315 із змінами і доповненнями: «загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення Розрахунок кількості теплової енергії, спожитої на загальнобудинкові потреби визначається як частка від загального обсягу спожитої теплової енергії будинком, в даному випадку згідно розділу 4, пункту 8 Методики 315, а саме: У разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку: для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %; Житловий будинок АДРЕСА_3 , відповідно частка теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення становить 25% від загального обсягу спожитої теплової енергії.

Відповідно до пункту 3, підпункту 4 ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»: «у разі якщо частина приміщень у будівлі оснащена вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, а частина - не оснащена, обсяг відповідної комунальної послуги, спожитий споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку, встановлюється у розмірі, визначеному за допомогою таких вузлів, а загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої, питної води (крім, обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби та споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку) розподіляється між споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку, пропорційно. У випадку коли усі квартири обладнані квартирними приладами обліку гарячої води, розподіл небалансу гарячої води між споживачами будинку проводиться пропорційно до обсягу споживання гарячої води згідно показів їх квартирних приладів обліку, а саме, відповідно до розділу IX Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 22 листопада 2018 року№315. Обсяги гарячої води для розподілу та обсяги спожитої гарячої води, визначені як сума показань вузлів розподільного обліку у будівлі, де усі приміщення, до яких постачається гаряча вода, оснащені вузлами розподільного обліку, розподіляються пропорційно до обсягу споживання. Такий розподіл гарячої води визначають як різницю між визначеним за показаннями приладу обліку загального обсягу спожитої гарячої води у будівлі або, Розрахунковим методом згідно з розділами І, XI цієї Методики та між сумарним обсягом спожитої/витраченої гарячої води за показаннями вузлів розподільного обліку у приміщеннях та вузла розподільного обліку на відгалуженні трубопроводу з водорозбірною арматурою для відбору води на загальнобудинкові потреби.

Враховуючи викладене, різниця між обсягом гарячої води, спожитим за показами загальнобудинкового приладу обліку і обсягом води, спожитим згідно показів квартирних приладів обліку гарячої води розподілялася на мешканців квартир, в яких були відсутні квартирні прилади обліку гарячого водопостачання.

Вказаний принцип розподілу поширювався і на квартиру відповідачів. Увесь обсяг води, який надійшов до будинку, обліковано показами комерційного (загальнобудинкового) вузла обліку та підлягає до сплати. На це безпосередньо вказують покази надані із усіх наявних вузлів розподільчого обліку та покази комерційного(загальнобудинкового) лічильника, згідно яких вбачається, відсутність отриманих від доданих до матеріалів спраи розрахунках лічильників квартир- показів, внаслідок відсутності лічильника. Відповідно до віднімання показів розподільчих приладів обліку від показів комерційного(загальнобудинкового) приладу обліку визначається різниця спожитої гарячої води вимірювана в куб.м., яка в свою чергу розподіляється між квартирами з відсутніми розподільчими обліковими приладами спожитої гарячої води.

Так, 05.07.2024 року Шевченківський районний суд скасував судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 4 377,25 грн.,пеню у розмірі 11,67 грн., інфляційні нарахування у розмірі 19,67 грн. та 3 % річних у розмірі 10,03 грн. за період з 01.12.2021 по 31.03.2024, а також 302,80 грн. судового збору, та роз`яснено заявнику, що відповідно до ч.2 ст.164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Таким чином у відповідачів в виникла заборгованість за послуги з постачання гарячої води , за період з 01.12.2021 по 31.10.2023рр. в розмірі 4 744,34 грн.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов`язання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені ст. 625 ЦК України.

Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення суми, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів, в розмірі 60 грн. 06 коп, , трьох відсотки річних в розмірі 15 грн. 08 коп. та пені у розмірі 104 грн. 98 коп., суд приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 10 частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги»" передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 % загальної суми боргу (ст. 26 ЗУ Про житлово-комунальні послуги).

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 6 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частин 1, 5 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, системний аналіз положень статей 11, 509, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати інфляційні втрати за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням у розумінні статті 509 цього Кодексу.

Разом з тим у постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок:

"З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).".

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

У постанові об`єднаної плати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 зазначено, що відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, щодо неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами. Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Верховний суд (в рамках цієї справи) наголошує, що положення статей 3, 509, 625 ЦК України, передбачають нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3% річних, нараховані за попередній період, таким чином помилковим є твердження, що під час нарахування інфляційних втрат урахуванню (обчисленню) підлягає не тільки основний борг, а й сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів.

Наведену правову позицію також викладено у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №916/2889/13.

Між тим, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 (ЄДРСРУ № 82887781), з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Серед іншого правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Згідно з вимогами статті 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

А тому, згідно вищенаведених правових норм обов`язком відповідача є своєчасна оплата отриманих послуг згідно затверджених в установленому порядку тарифів.

За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України.

В даному випадку, факт порушення відповідачами зобов`язань щодо своєчасної оплати за надані житлово-комунальні послуги встановлений, а наявність непогашеної заборгованості перед виконавцем послуг підтверджується матеріалами справи.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Таким чином платежі встановлені ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що позов ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 року по 31.10.2024 року, з врахуванням пені, інфляційних нарахувань та 3 % річних , підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача в разі задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 158, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280 -282 ЦПК України, суд ,-

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за період з 01.12.2021 по 31.10.2024 , у розмірі 4 744,34 ( чотири тисячі сімсот сорок чотири грн. 34 коп. ) грн., з яких : 4 564, 22 грн. за послуги з постачання теплової енергії ( на задоволення загально будинкових потреб на опалення, в т.ч. абонплата) ; 104,98 грн. пеня ; 60,06 грн. інфляційна нарахування ; 15,08 грн. 3 % річних , та 3 028 ( три тисячі двадцять вісім ) ,00 грн. судового збору .

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного його тексту , безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» , м. Львів, вул. Д.Апостола,1 :

Відповідач : ОСОБА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; проживає АДРЕСА_1 ;

Відповідач : ОСОБА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 ; проживає АДРЕСА_1 ;

Відповідач : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; проживає АДРЕСА_1 ;

Відповідач : ОСОБА_4 ; ІНФОРМАЦІЯ_5 ; проживає АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 14 травня 2025 року.

Суддя І. Є. Зима