У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2025 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі судді Мороз Т. М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль,

Встановив:

28.04.2025 року до суду від представника позивача, адвоката Бердніченко О. П., надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Ухвалою суду від 06.05.2025 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

15.05.2025 року до суду від представника заявника, адвоката Бердніченко О. П., надійшла позовна заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль, відповідно до якої за період шлюбу за сумісні кошти сторонами було придбано автомобіль марки PEUGEOT TPERT, кузов № НОМЕР_1 червоного кольору, який було зареєстровано 27.10.2015 року за ОСОБА_2 . У 2015 році на придбання автомобіля було витрачено 4100 доларів США, що на даний час складає 177 739 гривень. У лютому 2025 року позивачу стало відомо, що 06 жовтня 2016 року автомобіль було перереєстровано на ОСОБА_3 рідного брата відповідача. Водночас відповідач продовжує користуватись автомобілем. Про перереєстрацію позивач дізналася тільки після отримання відповіді від Територіального сервісного центру МВС. Таким чином представник заявника, адвокат Бердніченко О. П., прохала суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на автомобіль марки PEUGEOT TPERT, кузов № НОМЕР_1 червоного кольору, який було зареєстровано 27.10.2015 року за ОСОБА_2 06.10.2016 року автомобіль перереєстрований на ім`я ОСОБА_3 , рідного брата ОСОБА_2 згідно договору купівліпродажу №5346/2016/112401 від 06.10.2016 року, заборонивши ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо автомобіля, в т.ч користуватись ним, з метою неможливості перереєстрації на іншу особу, щоб в подальшому перешкодити виконанню рішення суду.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постановах від 01 грудня 2021 року (справа № 569/5761/19) та від 24 лютого 2021 року (справа № 755/5333/20) зазначив, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір про поділ майна, зокрема позивач прохає стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію, що становить 1/2 вартості автомобіля марки PEUGEOT TPERT, кузов № НОМЕР_1 червоного кольору.

Представником позивача у поданій заяві про забезпечення позову не мотивовано яким чином накладення арешту на автомобіль, який належить сторонній особі з метою неможливості його перереєструвати на іншу особу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

При цьому на час вирішення питання про забезпечення позову, ОСОБА_3 , якому належить автомобіль, не залучався до участі у справі, позовні вимоги до нього не заявлялись. Зважаючи на вищевикладене, підстави для накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3 , що не є відповідачем по даній справі, відсутні.

За таких обставин, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 124, 149, 150, 151, 153, 260, 261, 353, 354, 355 ЦПК України, суд,

Постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль відмовити повністю.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 22.05.2025 року.

Суддя