Справа № 497/43/24
Провадження № 2/497/26/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Раца В.А.,

секретаря Божевої І.Д.,

без участі сторін,

розглянувши у порядку загального позовного провадження, у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

08.01.2024 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернулися до суду з позовом до Болградської міської ради Одеської області та просять постановити судове рішення, яким визнати за ними за кожним право власності по 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачі посилалися на те, що ОСОБА_1 сам побудував будинок на відведений для цієї мети земельній ділянці. Після його смерті позивачі, які доводяться померлому дружиною та сином, прийняли спадщину у встановленому законом порядку шляхом подання заяви про прийняття спадщини, але нотаріус відмовив в оформленні спадщини на житловий будинок з тих причин, що померлий не оформив всі необхідні документи, які б свідчили про право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Саме відмова нотаріуса стала приводом для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 11 січня 2024 року відкрито провадження у справі та витребувано спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Матеріали спадкової справи надійшли 07.02.2024 року.

В ході розгляду справи позивач ОСОБА_2 померла.

Ухвалою суду від 08.07.2024 року провадження у справі було зупинене до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою судді від 16.01.2025 року поновлено провадження та у приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. витребувано копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2

21.01.2025 року на адресу суду надійшов лист-повідомлення приватного нотаріуса Станєвої В.Б., що спадкова справа за №146/2024 до майна ОСОБА_2 була заведена приватним нотаріусом Ажинтаревим В.В., у якого витребувано копію спадкової справи.

Витребувана інформація 03 квітня 2025 року надійшла до суду.

18 березня 2025 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог, а саме він просить визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в наступних частках:

-на 1/6 частину як за спадкоємцем за законом ОСОБА_3 , який помер, ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- на 5/6 частин як за спадкоємцем за законом ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.107).

Сторони в підготовче судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Позивач ОСОБА_1 у заяві про уточнення позовних вимог від 18.03.2025 року клопотав про розгляд справи у його відсутності (а.с.107).

Представник відповідача Болградської міської ради Одеської області Арнаутов М.І., який здійснює свої повноваження на підставі довіреності, надав 15.02.2024 року шляхом формування документу в системі «Електронний суд» заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради, не заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с.79).

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено, що 28.10.1967 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу прізвище змінено на ОСОБА_5 ) зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , яке видане 28 жовтня 1967 року Болградським райбюро ЗАГС Одеської області (а.с.7).

Так, на підставі рішення виконавчого комітету Болградської міської ради №169 від 03 вересня 1971 року ОСОБА_3 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , за рахунок надлишків садиби по АДРЕСА_3 , загальною площею 416 кв.м., було відведено ділянку по АДРЕСА_1 (а.с.18).

На цій земельній ділянці ОСОБА_1 побудував житловий будинок, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим 10 листопада 2023 року Комунальним підприємством «Болградське бюро технічної інвентаризації» на замовлення позивача ОСОБА_1 (а.с.13-17), а також домовою книгою щодо прописки громадян за адресою АДРЕСА_1 датованою 30 червня 1975 року, відповідно до якої починаючи з 1975 року за цією адресою вже проживали ОСОБА_3 зі своєю сім`єю (а.с.21-25).

Оскільки сторони перебували у шлюбі та спільно побудували житловий будинок, на майно розповсюджується режим спільної сумісної власності, частки в якій за законом є рівними.

Так, за змістом ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 5 ЦК України, передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на вищезазначені норми, у цій справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме, КпШС України.

Викладене підтверджується правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові від 30 травня 2018 року по справі №441/1224/15-ц.

За правилами ст. 22 КпШС України, який був чинним до 01 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу (ч. 1ст. 29 КпШС України).

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На момент побудови житлового будинку діяли норми КпШС України, відповідно до ч.1 ст. 22 якого майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким чином суд вважає, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 був спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в силу ст. 28 КпШС України, їх частки у спільному майні були рівними та становили по 1/2 частці.

Згідно з ч.1 ст. 27 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV), правовстановлюючими документами, які підтверджують право власності, є: зокрема: 6) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дублікат.

Відповідно до положень ч.3 ст. 3 Закону №1952-IV права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до довідки за вих.№236, виданої 13.11.2023 року Комунальним підприємством «Болградське бюро технічної інвентаризації», право власності на житловий будинок під АДРЕСА_4 , станом на 31 грудня 2012 року не зареєстровано (а.с.76).

Так, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 01.02.2006 року, яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області на підставі а/з №34, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Після його смерті відкрилася спадщина на все належне померлому майно, в тому числі на 1/2 частину у вищезазначеному будинку.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_2 та сини ОСОБА_1 і ОСОБА_6 , які прийняли спадщину фактом постійного проживання з померлим за однією адресою, що відповідає вимогам ст. 1268 ЦК України та підтверджується наступними доказами:

- свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 28 жовтня 1967 року, вже дослідженого судом, щодо укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с.7)

- свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , яке видане 11 серпня 1981 року Болградським райвідділом ЗАГС Одеської області, на підставі актового запису №212 від 11.08.1981 року, відповідно до якого його батьком вказаний ОСОБА_3 (а.с.7);

- свідоцтвом про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_4 , яке видане повторно 17 грудня 1987 року Болградським райвідділом ЗАГС Одеської області, на підставі актового запису №187 від 31.08.1971 року, відповідно до якого його батьком вказаний ОСОБА_3 (а.с.74);

- довідкою про склад сім`ї №1864, яка видана 06.11.2023 року завідувачем сектору з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб ОСОБА_8 , відповідно до якої на момент смерті ОСОБА_3 до складу його сім`ї (зареєстрованими за однією адресою) входили дружина ОСОБА_2 та сини ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.68);

- матеріалами спадкової справи №123/2023 щодо майна ОСОБА_3 , яка заведена 07.11.2023 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтаревим В.В. (а.с.58-78), відповідно до яких спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися 07 листопада 2023 року до нотаріуса зі спільною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.59).

Тобто після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняли троє спадкоємців: дружина та двоє синів, тому спадщина розподілися між спадкоємцями в рівних частках по 1/3 частині, що складає по 1/6 частині у житловому будинку, загальна частка ОСОБА_2 склала 4/6 (1/2 + 1/6).

Надалі, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , яке видане 24 грудня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису про смерть №238 від 24.12.2010 року, ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.72).

Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно, в тому числі на 1/6 частину у вищевказаному житловому будинку.

Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, після смерті ОСОБА_6 є його мати ОСОБА_9 , яка прийняла спадщину фактом постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, що відповідає вимогам ст.1268 ЦК України та підтверджується наступними доказами:

- свідоцтвом про народження ОСОБА_6 , яке вже досліджувалося судом (а.с.74);

- довідкою про склад сім`ї №626, яка видана 25.04.2024 року адміністратором сектору з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб ОСОБА_10 , відповідно до якої на момент смерті ОСОБА_6 до складу його сім`ї (зареєстрованими за однією адресою) входили мати ОСОБА_2 та брат ОСОБА_1 (а.с.97);

- інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №74636337, яка сформована 07.11.2023 року приватним нотаріусом Ажинтаревим В.В., а саме інформація щодо заведених спадкових справ відносно майна ОСОБА_6 відсутня.

Тобто мати померлого - ОСОБА_9 є єдиним спадкоємцем та їй стало належати 5/6 частин вище вказаного житлового будинку.

Так, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 03.07.2024 року, яке видане Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі а/з №389, ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.94), яка при житті звернулася до суду з метою оформлення свої прав на житловий будинок, але в ході розгляду справи померла.

Після її смерті відкрилася спадщина на все належне померлій майно, в тому числі на 5/6 частин у вищезазначеному будинку.

Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, після смерті ОСОБА_2 є її син ОСОБА_1 , який прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що відповідає вимогам ст.1269 ЦК України та підтверджується наступними доказами:

- свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , яке видане 11 серпня 1981 року Болградським райвідділом ЗАГС Одеської області, на підставі актового запису №212 від 11.08.1981 року, відповідно до якого його матір`ю вказана ОСОБА_2 (а.с.7);

- довідкою про склад сім`ї №1864, яка видана 23.12.2024 року адміністратором сектору з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб ОСОБА_10 , відповідно до якої на момент смерті ОСОБА_2 з нею в будинку ніхто не проживав та не був прописаний;

- матеріалами спадкової справи №146/2024 щодо майна ОСОБА_2 , яка заведена 23.12.2024 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтаревим В.В., відповідно до яких спадкоємець ОСОБА_1 звернувся 23 грудня 2024 року до нотаріуса з заявою про приймання спадщини після смерті матері, заява зареєстрована за №396.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 судом не встановлено.

Постановами приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтарева В.В. вих. №211/02-31 від 17.11.2023 року та №30/02-31 від 13.02.2025 року, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті батьків, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджував би належність цих часток в житловому будинку спадкодавцям (а.с.26,109).

Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218 та 1219 ЦК України визначено що входить до складу спадщини, а саме входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та які права та обов`язки особи не входять до складу спадщини, а саме, те що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з вимог ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. А відповідно до вимог ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270, ч.3 ст. 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Досліджені матеріали справи, відповідають встановленим нормам законодавства, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328,392,1222,1261,1269,1270 ЦК України, ст.28 КпШС України, ст.ст. 12, 81, 82, 200, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 5/6 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца