Єдиний унікальний номер 317/91/25
Провадження № 2/317/501/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Качана А.В.

за участі:

секретаря судового засідання Герман В.В.

представник позивача Мурашко І.О.

представник відповідача Косякова З.М.

представник третьої особи Тарасенко І.О.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: військова частина НОМЕР_1 , Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Кушугумська селищна рада Запорізького району Запорізької області як орган опіки та піклування, ОСОБА_3 про визнання батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Запорізького районного суду Запорізької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: військова частина НОМЕР_1 , Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Кушугумська селищна рада Запорізького району Запорізької області як орган опіки та піклування, ОСОБА_3 про визнання батьківства.

09.01.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

01.05.2025 до суду від представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Мурашка І.О. надійшла уточнена позовна заява.

07.05.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області прийнято до розгляду уточнену позовну заяву по справі, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 .

23.05.2025 до суду надійшло клопотання Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про долучення доказів. За замістом клопотання 16.05.2025 на адресу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від відповідача ОСОБА_2 надійшло звернення про погодження виїзду дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_5 за межі України до Туреччини з метою лікування (реабілітації). Проте до заяви відповідачем не додано жодних документів (висновків, які б підтверджували, інвалідність, захворювання дитини та інше), інформацію про неможливість надання необхідної медичної допомоги закладами охорони здоров`я України та висновку щодо направлення громадянина України за кордон для лікування, що ставить під сумнів необхідність проведення лікування саме за кордоном, а не в закладах охорони здоров`я України. На відповідь заявника було підготовлено письмову відповідь від 22.05.2025 року, відповідно до якої виїзд дитини, позбавленої батьківського піклування не

погоджено.

28.05.2025 до суду від представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Мурашка І.О. надійшла заява про забезпечення позову. За змістом даної заяви представник позивача просить суд заборонити відповідачу ОСОБА_2 або іншій особі за його дорученням, вивозити за межі території України дитину ОСОБА_5 та надіслати копію ухвали суду в частині заборони виїзду за кордон до Державної прикордонної служби України. Також просить суд зобов`язати відповідача ОСОБА_2 забезпечити щоденне спілкування батька - ОСОБА_1 з дитиною шляхом телефонних та відео-дзвінків (Telegram, Viber, WhatsApp) щодня з 18:00 до 20:00, з метою налагодження емоційного контакту та підготовки до можливої передачі дитини на виховання та зобов`язати ОСОБА_2 надати актуальні реквізити банківського рахунку для перерахування коштів на утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Враховуючи те, що у період з 19.05.2025 по 02.06.2025 (включно) суддя Запорізького районного суду Качан А.В. перебував у щорічній основній відпустці, розгляд заяви про забезпечення позову здійснено у підготовчому засіданні, призначеному на 03.06.2025 об 11 год. 30 хв.

У підготовчому засіданні представник позивача підтримав заяву про забезпечення позову, просив її задовольнити.

У підготовчому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення заяви про забезпечення позову просила відмовити в її задоволенні.

У підготовче засідання позивач ОСОБА_1 , представники третіх осіб військової частини НОМЕР_1 , Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради та Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та третя особа ОСОБА_3 не з`явились, про час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином.

Суд, дослідивши заяву, дійшов наступних висновків.

Згідно положень ч. 1ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до пунктів 2, 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2ст.149 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

В частині вимог щодо заборони відповідачу ОСОБА_2 вивозити за межі території України дитину ОСОБА_5 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як на обґрунтування обраного виду забезпечення позову представник позивача посилався на те, дитина, ОСОБА_5 знаходиться під тимчасовою опікою у відповідача, оскільки статус дитини позбавленої батьківського піклування було надано з причини, перебування батьків на тимчасово окупованій території.

Батько дитини, виїхав з тимчасово окупованої території, проте вже на протязі двох років не має можливості повернути свою дитину на виховання.

Окрім того батько перебуває в лавах Збройних сил України та кожного дня ризикує своїм власним життям захищає територіальну цілісність України, та повинен

доводити своє батьківство через неправомірні дії, як органів державної влади так і дій відповідача, що призводить до обмеження права батька на участь у вихованні дитини.

Дитина під опікою у відповідача знаходиться з 2023 року, за кордон на лікування, має намір виїхати лише у 2025 році, а саме коли вирішується питання про проведення експертизи. Дії відповідача, а саме виїзд за кордон, спрямовані на затягування розгляду даної цивільної справи та проведення судової молекулярно-генетичної

експертизи, а можливо навіть і виїзд за кордон без подальшого повернення.

Як вбачається з уточненої позовної заяви предметом позову є визнання позивача ОСОБА_1 батьком малолітньої дитини ОСОБА_5 .

Як вбачається з листа служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 23.05.2025 № 111-428, служба у справах дітей, розглянувши звернення відповідача ОСОБА_2 , щодо погодження виїзду дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_5 за кордон з метою лікування (реабілітації) повідомляє наступне.

ОСОБА_5 перебуває на обліку у службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради та має статус дитини, позбавлена батьківського піклування.

3 поданої заяви від 16.05.2025 року, встановлено, що відповідач планує виїздити за межі України до Туреччини з метою лікування (реабілітації) дитини, ОСОБА_5 , проте до матеріалів заяви не додано жодних документів (висновків, які б підтверджували, інвалідність, захворювання дитини та інше), інформацію про неможливість надання необхідної медичної допомоги закладами охорони здоров`я України та висновок щодо направлення громадянина України за кордон для лікування.

Висновок щодо направлення громадянина України за кордон для лікування, видається Комісією МОЗ та передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 року № 1079 «Про забезпечення організації направлення громадян України для лікування за кордон» (зі змінами).

На підставі вищевикладеного служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, не погодила виїзд дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_5 за кордон з метою лікування у супроводі опікуна відповідача ОСОБА_2 .

Представником відповідача ОСОБА_6 до суду на підтвердження факту захворювання малолітньої дитини ОСОБА_5 надано: копію консультативного висновку лікаря-педіатра від 29.05.2025, за змістом якого дитині ОСОБА_5 рекомендовано проходження курсу реабілітації за кордоном із урахуванням змін кліматичних та психоемоційних умов, а також проведення санаторно-курортного лікування із залученням сучасних реабілітаційних технологій у спеціалізованому медичному закладі, що має сучасне обладнання, досвід комплексної терапії при міотонічних порушеннях та ураженнях ЦНС у дітей, а також мультидисциплінарну команду фахівців (неврологи, реабілітологи, фізіотерапевти, ерготерапевти, логопеди). З огляду на вищезазначене, виїзд дитини на лікування є медично обґрунтованим і необхідним для покращення її функціонального стану та підвищення якості життя; копію перевідного епікризу із історії хвороби стаціонарного хворого № 960; копію огляду педіатра від 14.04.2025; копію огляду дитячого невролога від 28.05.2025; копію консультативного висновку спеціаліста від 28.05.2025; копію консультації венеролога від 14.02.2022; копією роздруківки з сайту: www/fizyomer.com «Реабілітація для якості життя».

Матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували направлення дитини за кордон для лікування, відповіді із закордонної клініки про готовність прийняти дитину на лікування та відсутність можливості надати необхідне лікування на території України.

Відповідно до пункту 23 Правил перетинання державного кордону громадянами України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (зі змінами) визначено, що виїзд за межі України дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, які не досягли 18-річного віку, визначених у підпунктах 2-5 пункту 6 цих Правил, в супроводі одного із законних представників здійснюється за наявності письмового погодження служби у справах дітей за місцем звернення чи служби у справах дітей обласної військової (військово-цивільної) адміністрації на виїзд із зазначенням держави остаточного перебування дітей.

Отже, питання стосовно надання дозволу виїзду дітей, позбавлених батьківського піклування, які не досягли 18-річного віку покладено на служби у справах дітей за місцем звернення чи служби у справах дітей обласної військової (військово-цивільної) адміністрації.

Факт того, що відповідачу ОСОБА_2 не погоджено виїзд дитини позбавленої батьківського піклування ОСОБА_5 за кордон, що підтверджується листом служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 23.05.2025 № 111-428, спростовує викладені у заяві про забезпечення позову підстави.

Крім того, зазначений представником позивача вид забезпечення позову фактично може обмежити право малолітньої дитини ОСОБА_5 на лікування та унеможливити надання необхідного лікування у разі виникнення такої нагальної потреби.

За вказаних обставин, враховуючи стан здоров`я та інтереси малолітньої дитини ОСОБА_5 , також враховуючи той факт, що питання стосовно надання дозволу виїзду дітей, позбавлених батьківського піклування, які не досягли 18-річного віку покладено на служби у справах дітей за місцем звернення чи служби у справах дітей обласної військової (військово-цивільної) адміністрації, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги представника позивача адвоката Мурашко І.О. про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 або іншій особі за його дорученням, вивозити за межі території України малолітню дитину ОСОБА_5 .

Крім того, суд враховує, що вивезення малолітньої дитини за кордон для лікування, у разі виникнення такої нагальної необхідності ніяким чином не вплине на виконання рішення суду за позовом предметом якого є визнання батьківства.

Також аналіз наведених вище норм вказує на те, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц, провадження № 61-47217св18, від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19, провадження № 61-11750св19, 08 березня 2023 року у справі № 263/989/21, провадження № 61-16075св21.

Стосовно вимог представника позивача у заяві про забезпечення позову про зобов`язання відповідача ОСОБА_2 забезпечити щоденне спілкування батька - ОСОБА_1 з дитиною шляхом телефонних та відео-дзвінків (Telegram, Viber, WhatsApp) щодня з 18:00 до 20:00, з метою налагодження емоційного контакту та підготовки до можливої передачі дитини на виховання та зобов`язати ОСОБА_2 надати актуальні реквізити банківського рахунку для перерахування коштів на утримання дитини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З аналізу зазначених норм вбачається, що право на спілкування з дитиною та обов`язок її утримувати є у батьків дитини.

Проте факт встановлення батьківства ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 є предметом позову у даній цивільній справі, справа на даний час не розглянута, рішення про визнання батьком ОСОБА_1 не прийняте.

За вказаних обставин, а також враховуючи той факт, що не забезпечення щоденного спілкування ніяким чином не вплине на виконання рішення суду, суд приходить до висновку про те, що вимоги представника позивача щодо зобов`язання відповідача ОСОБА_2 забезпечити щоденне спілкування батька - ОСОБА_1 з дитиною шляхом телефонних та відео-дзвінків (Telegram, Viber, WhatsApp) щодня з 18:00 до 20:00, з метою налагодження емоційного контакту та підготовки до можливої передачі дитини на виховання та зобов`язання ОСОБА_2 надати актуальні реквізити банківського рахунку для перерахування коштів на утримання дитини не підлягають задоволенню.

З огляду на наведене суд приходить до висновку, що заява представника позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.149-154,157, 258, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви про забезпечення позову представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Мурашка І.О. відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя А.В. Качан