Справа № 135/602/25
Провадження № 6/135/7/25
УХВАЛА

Іменем України

16.05.2025 Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:

судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря судових засідань Кузьміних О.В.,

боржника ОСОБА_1 ,

представника боржника Патраманського І.О.,

стягувача ОСОБА_2 ,

представника стягувача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ладижин Вінницької області заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню,

ВСТАНОВИВ:

До Ладижинського міського суду Вінницької області надійшла заява в інтересах ОСОБА_1 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню. В обґрунтування заяви вказано, що 28.03.2025 року Ладижинським міським судом Вінницької області було видано судовий наказ у справі №135/414/25, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі1/4 частини заробітку боржника. Цього ж числа Ладижинським міським судом Вінницької області було видано судовий наказ у справі №135/413/25, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку боржника. Сам факт утримання аліментів і розмір аліментів заявник вважає незаконним. Так, боржник вважає, що звертаючись до суду із заявами про видачу судових наказів про стягнення аліментів, ОСОБА_2 зловжила своїми процесуальними правами та ввела суд в оману щодо фактичних обставин справи. ОСОБА_2 надала суду витяги з реєстрів про реєстрацію свого місця проживання та реєстрацію місця проживання дітей за однією адресою: квартира АДРЕСА_1 . При цьому, ОСОБА_2 приховала від суду те, що діти фактично проживали і продовжують проживати без реєстрації разом з батьком, ОСОБА_1 , у службовій квартирі АДРЕСА_2 , а також те, що саме він матеріально утримує дітей, турбується про них та забезпечує їм необхідні й належні умови проживання. За таких обставин, у ОСОБА_2 відсутнє право вимоги стягнення з ОСОБА_1 аліментів на її користь для утримання дітей.

Крім цього, боржник вказує, що про зловживання процесуальними правами ОСОБА_2 свідчить і те, що вона подала до суду дві заяви про видачу судових наказів про стягнення аліментів на утримання кожної дитини окремо, в розмірі 1/4 частини від заробітку ОСОБА_1 на кожну дитину, чим штучно збільшила розмір аліментів, визначений п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України. Тому боржник вважає, що нарахування аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей є незаконним і таким, що порушує його особисті права.

Просить суд визнати такими, що не підлягають виконанню: судовий наказ виданий 28 березня 2025 року Ладижинським міським судом по цивільній справі №135/413/25 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів; судовий наказ виданий 28 березня 2025 року Ладижинським міським судом по цивільній справі №35/414/25 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу).

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 заявлені вимоги підтримали, просили задовольнити.

Представник боржника вказав, що із заявою про видачу судового наказу має право звернутись особа, якій належить право вимоги, тобто той із батьків, з ким проживають діти. На час звернення ОСОБА_2 із заявами діти проживали разом з батьком, який забезпечував дітей всім необхідним.

ОСОБА_1 зазначив, що за час проживання з ним дітей, кошти йому дружина не переказувала, можливо дітям переказувала. ОСОБА_8 пішла проживати 22.03.2025 за місцем своєї реєстрації, він казав їй, що замінить замок, бо посварились і вона не хотіла виконувати домашні справи. Він працює до 17 години, а вона до 19 години, дитячий садок працює десь до 18 години. В цей час дітей з садка забирав переважно він, дружина забирала десь біля 5 разів. За час проживання з ним дітей, гроші ОСОБА_2 він не давав.

Будучи допитаним як свідок, ОСОБА_1 вказав, що дружина переїхала із квартири де вони разом проживали 22.03.2025, і з цього часу діти були з ним. За цей час вона купувала дітям одяг, десь 3-4 позиції.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечили проти задоволення заяви в зв`язку з її необґрунтованістю і такою, що не відповідає дійсним обставинам.

Зазначили, що чоловік зрадив ОСОБА_2 , тому вона вимушена була переїхати в іншу квартиру. Діти дійсно тимчасово з 12.04.2025 по 29.04.2025 проживали з батьком на час ремонту в квартирі ОСОБА_2 . Це було зроблено в інтересах дітей, оскільки умови в квартирі не дозволяли тоді проживати дітям з нею. На даний час діти проживають за місцем реєстрації з матір`ю. Всі речі, необхідні для проживання дітей були перевезені 02.05.2025 в цю квартиру, при цьому ОСОБА_1 брав участь в оплаті вантажникам за перевезення. Вказали, що ОСОБА_1 знав, що квартира перебуває в занедбаному стані через затоплення, плісняву на кухні, оскільки він із свідком допомагав знімати кухонну стінку.

ОСОБА_2 зазначила, що коли подавала заяву про стягнення аліментів, то вона ще проживала в його квартирі. Подала заяву на аліменти, бо вони з чоловіком на той час вже домовились, що будуть розлучатись і діти будуть проживати з нею. Через це подала заяву, хоча він і не ухилявся від утримання дітей. Він казав, що буде надавати кошти для утримання дітей добровільно,однак, були суперечки щодо розміру аліментів.

Стягувач ОСОБА_2 подала до суду відзив на заяву, згідно якого вказала, що вона не зловживала процесуальними правами, подаючи заяви про видачу судових наказів про стягнення аліментів окремо на двох дітей, адже це не заборонено ЦПК України. Місце проживання дітей зареєстроване за однією адресою з нею в АДРЕСА_3 , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади про реєстрацію місця проживання ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 . Також зазначила, що після подачі позовної заяви про розірвання шлюбу та заяв про видачу судових наказів про стягнення аліментів на утримання дітей вона продовжувала проживати з дітьми у службовій квартирі ОСОБА_1 в АДРЕСА_4 , але він наполягав на тому, щоб вона виселялась, погрожуючи викинути її речі та замінити замок на вхідних дверях. Тому вона 11.04.2025 виселилася з умовою, що певний час діти будуть проживати у батька ОСОБА_1 , поки не зробить ремонт у квартирі АДРЕСА_1 та не перевезе туди меблі та речі, З 30.04.2025 діти вже не ночували в квартирі ОСОБА_1 . ОСОБА_2 з ними ночувала у свої бабусі. З 02.05.2025 діти постійно проживають з нею по АДРЕСА_3 . Зауважує, що діти ніколи не переставали перебувати на її утриманні. Тому вважає, що судом вірно відповідно до вимог законодавства визначено розмір аліментів, який необхідно стягнути з платника аліментів на користь отримувача.

Заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що сім`я ОСОБА_10 проживала по АДРЕСА_4 . ОСОБА_8 з`їхала з квартири близько 2 місяців тому, десь в березні. Десь півтора місяці діти проживали з ОСОБА_11 . ОСОБА_12 казав, що дружина в цей період приходила декілька разів. Був у ОСОБА_8 в квартирі, яка потребувала ремонту, бо на стінах була пліснява, коли знімали з ОСОБА_11 там кухонну стінку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 2 ЦПК України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад цивільного судочинства.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,і за її межами.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частинами 5 статі 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно з частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянутий за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до положень частин першої, другої ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 9 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, від 9 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Відповідно достатті 180 СК Українибатьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу положень статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою 183 СК Україничастка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судовий наказ як особлива форма судового рішення видається судом на підставі документів, які підтверджують безспірність матеріально-правових вимог особи, що звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу. Таке судове рішення може бути прийняте за вимогою про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Судовий наказ є виконавчим документом.

Судом встановлено, що 28 березня 2025 року Ладижинським міським судом Вінницької області видано судовий наказ по цивільній справі №135/413/25 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Також встановлено, що 28 березня 2025 року Ладижинським міським судом Вінницької області видано судовий наказ по цивільній справі №135/414/25 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Доводи заявника про наявність підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню ґрунтуються на тому, що діти фактично проживають з ним без реєстрації в одній квартирі, а також те, що саме він матеріально утримує дітей, відтак у ОСОБА_2 відсутнє право вимоги стягнення з нього аліментів на її користь для утримання дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , звертаючись до суду із заявами про видачу судового наказу про стягнення аліментів вказувала, що діти проживають з нею, відповідач коштів на утримання дітей не надає. На підтвердження факту проживання дітей з матір`ю позивачем було надано витяги з реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання дітей, та витяг про своє зареєстроване місце проживання за цією ж адресою. Так, із витягу з реєстру Ладижинської територіальної громади №2024/000204843 від 08.01.2024, вбачається, що адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Витягом з реєстру Ладижинської територіальної громади №2024/000204628 від 08.01.2024, підтверджується, що за цією ж адресою зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Витягом з реєстру Ладижинської територіальної громади №2023/007338848 від 13.09.2023, підтверджується, що за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відтак, оскільки були наявні документи, які підтверджують безспірність матеріально-правових вимог особи, що звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу, судові накази було видано з дотриманням норм процесуального права. Відтак, з процесуальних питань відсутності підстави для визнання судових наказів такими, що не підлягає виконанню. Помилки при видачі судом кожного окремо із судових наказів не встановлено.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час діти проживають з матір`ю.

Окрім цього, встановлено, що спір між подружжям про місце проживання дітей відсутній. Хоча на даний час шлюб між стягувачем та боржником не розірвано, батьки дітей домовились, що діти проживатимуть з матір`ю. Дані обставини визнаються учасниками розгляду.

Також встановлено, що не заперечується ні стягувачем, ні боржником, що після залишення ОСОБА_2 місця спільного проживання з ОСОБА_1 , діти залишились тимчасово проживати з батьком, що було узгоджено між подружжям.

При цьому стягувачка зазначає, що визнається боржником, підтверджується матеріалами справи та показами свідка, що причиною тимчасового проживання дітей з батьком було те, що вона робила ремонт в квартирі, де мала проживати із дітьми, через залиття квартири.

Необхідність проведення ремонту в квартирі підтверджується, зокрема, актами про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання від 22.01.2025 та 13.03.2025 складеними КП «Ладжитлосервіс», фотографіями з квартири, заявами про залиття, повідомленнями КП «Ладжитлосервіс» від 27.01.2025, 17.03.2025.

При цьому ОСОБА_2 не заперечує, що батько брав належну участь в утриманні дітей, надавав кошти на їх належне забезпечення всім необхідним під час їх спільного проживання. Разом з тим, вказує, що вони не дійшли згоди щодо розміру участі батька в утриманні дітей, тому вона звернулась до суду із заявами про стягнення аліментів на дітей.

Доводи боржника про те, що він добровільно виконував свої обов`язки щодо матеріального забезпечення дітей, не можуть бути підставою для визнання судових наказів такими, що не підлягають виконанню, оскільки стягнення аліментів шляхом звернення до суду з заявою про видачу судового наказу є правом стягувача, незалежно від добровільного виконання платником такого обов`язку.

При цьому встановлено, що під час проживання дітей з матір`ю, вона брала участь в їх утриманні, зокрема, купувала одяг, про що вказує боржник.

Враховуючи, що діти тимчасово проживали з батьком, на даний час проживають з матір`ю, тому обов`язок боржника щодо утримання дітей не припинявся і не припинився й на даний час.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто, перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину (дітей).

Матеріали справи не містять доказів, що у визначеному законом порядку ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів за судовими наказами по цивільних справах №135/413/25 та №135/414/25.

Тимчасове проживання дітей з одним із батьків чи інших родичів, під час відпустки, канікул, вихідних чи святкових днів, за інших непередбачуваних обставин, зокрема, необхідності проведення ремонту, не може бути підставою для припинення стягнення аліментів за рішенням суду.

Щодо твердження боржника про те, що стягувачка звернулась із двома заявами про стягнення аліментів на кожну дитину окремо, хоча мала звернутись із однією заявою про стягнення аліментів на двох дітей, визначивши одну частку таких аліментів, то дана обставина не є підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Так, ст. 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст. ст. 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз вказаної норми закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право на зміну встановленого розміру аліментів або звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів.

Отже, заявник ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутись до суду із позовом про зменшення встановленого розміру аліментів або звільнення від сплати аліментів.

Відтак, вказані посилання заявника щодо завищеного розміру аліментів, які стягуються з нього за двома судовими наказами, відхиляються судом, оскільки кожна особа, яка вважає, що її право порушено, має право на звернення до суду за захистом такого порушеного права. При цьому, в межах розгляду саме заяви про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, проте, не здійснюється перегляд самого судового рішення.

Враховуючи викладене, встановивши, що матеріально-правові та процесуально правові підстави для невиконання оспорюваних судових наказів відсутні, обставини викладені у заяві про визнання виконавчих документів такими, що не підлягає виконанню не вказують на припинення обов`язку зі сплати аліментів, суд дійшов висновку про відсутності підстав для визнання судових наказів такими, що не підлягає виконанню. Відтак, заява боржника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 81, 89, 259, 260, 261, 268, 353, 432 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 21.05.2025.

Суддя