Справа №456/4255/22 Головуючий у 1 інстанції:Шрамко Р. Т.
Провадження №22-ц/811/1564/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
Провадження №22-ц/811/1758/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні в режимі відео-конференції відповідача ОСОБА_1 , в залі суду представника позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 квітня 2024 року та на додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа: Стрийська державна нотаріальна контора про визнання правочину удаваним та визнання нерухомого майна об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 квітня 2024 року позов задоволено.

Визнано Договір дарування житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами, що розташований на АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0.1212 га наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд в с.Дуліби Стрийського р-ну Львівської обл.. кадастровий номер :01:019:0031, укладений 28 березня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , який посвідчений державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. від 28.03.2014 за реєстровим №1215 удаваним правочином вчиненим з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами, що розташований на АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0.1212 га наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд в с.Дуліби Стрийського р-ну Львівської обл.. кадастровий номер :01:019:0031.

Визнано житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований на АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0.1212 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд в с.Дуліби Стрийського р-ну Львівської обл.. кадастровий номер :01:019:0031 об?єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які придбані ними під час перебування в шлюбі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1985 (одна тисяча дев?ятсот вісімдесят п?ять) грн. 00 коп..

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2024 року виправлено описку, по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Стрийської державної нотаріальної контори про визнання правочину удаваним та визнання нерухомого майна об?єктом права спільної сумісної власності подружжя задоволено, вказавши вірним в резолютивній частині рішення суду по батькові відповідача « ОСОБА_1 », замість помилково вказаного « ОСОБА_1 », далі по тексту.

Додатковим рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 травня 2024 року заяву задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

Вказані рішення оскаржила ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційних скаргах просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 квітня 2024 року та ухвалити нове судове рішення по справі, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення по справі, яким зменшити суму судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 1 000 грн.

Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що суд, надаючи перевагу доказам сторони позивача, не врахував аргументи та доводи відповідачів. Звертає увагу, що у матеріалах справи міститься договір дарування житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами, та земельної ділянки площею 0.1212 га. наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд в с.Дуліби, Стрийського р-ну Львівської області, кадастровий номер :01:019:0031, укладений 28 березня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , який посвідчений державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. від 28.03.2014 за реєстровим №1215 та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що підставою для державної реєстрації є договір дарування серії та номер 1215, виданий 28.03.2014 р. Позивачка стверджує, що про продаж будинку та земельної ділянки було розміщено оголошення на сайті оголошень OLX. Кошти на придбання вона позичила частково у своєї сестри ( в сумі 5 000 доларів США). Починаючи з 2014 року позивачці був відомий факт набуття у власність їх сім`єю з відповідачем нерухомого майна, оскільки стверджувала, що позичила у своєї сестри грошові кошти на придбання цього майна, проте жодного разу не поцікавилась правовстановлюючими документами на даний будинок та земельну ділянку. Зазначає, що матеріали справи не містять ані оголошення із сайту OLX, на яке покликається позивачка, ані боргової розписки з якої вбачається факт позики грошових коштів, ані доказу відчуження автомобіля Opel Zafira, який був об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Доведення удаваності правочину відбувається не лише шляхом аналізу змісту укладеного правочину (удаваність якого доводиться позивачем), а за допомогою інших, непрямих доказів (зняття обдарованим готівки з банківського рахунку, укладення ним договору займу, публікація оголошень про продаж предмета, який потім був подарований, тощо). Звертає увагу, що позивачем не було надано доказів на підтвердження оплатності договору дарування житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами та земельної ділянки площею 0.1212 га. наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, а відповідачами не підтверджено факт проведення грошової операції за вказаний правочин. Крім того, судом не було витребувано нотаріальну справу для дослідження її в судовому засіданні. Таким чином, позивачем не було надано доказів наявності волі сторін договору, спрямованої на укладення договору купівлі-продажу та доказів на підтвердження отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_1 грошових коштів за відчуження житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами та земельної ділянки площею 0.1212 га. Відтак вважає, що позивачка не довела удаваності договору дарування житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами, та земельної ділянки площею 0.1212 га. який посвідчений державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. від 28.03.2014 за реєстровим №1215 удаваним правочином вчиненим з метою приховання іншого правочину, не надала належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором дарування, та що воля сторін договору була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними правочином. Звертає увагу, що суд при вирішенні позову не врахував наведені вище обставини справи, а тому прийшов до хибного висновку про задоволення позову.

Також, додаткове рішення суду вважає необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не врахував матеріальне становище відповідача ОСОБА_1 , а саме ту обставину, що він офіційно не працює, заробляє на життя тимчасовими підробками та сплачує аліменти на двох неповнолітніх дітей. Відтак, сума витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 є неспівмірною з його матеріальним становищем.

В судове засідання позивачка та представник третьої особи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що в судовому засіданні інтереси позивачки захищав представник та від третьої особи надійшов лист про розгляд справи без участі їх представника.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з підстав неможливості взяти участь у судовому засіданні його представниці колегія суддів вважала безпідставним та відхилила, оскільки стороною відповідача вдруге заявлено клопотання про відкладення розгляду справи з підстав зайнятості представниці у інших судових засіданнях без будь-яких доказів поважності неявки представниці; окрім цього як відповідач, так і його представниця повідомлені про судове засідання заздалегідь у лютому 2025 року, тобто у сторони відповідача було достатньо часу щоб вирішити питання участі у судовому засіданні представниці або заміни її на іншого представника у випадку неможливості взяти участь у судовому засіданні; окрім цього позиція відповідача по суті розгляду викладена у апеляційних скаргах та він безпосередньо взяв участь у судовому засіданні виклавши свою позицію по суті справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача на підтримання апеляційних скарг, представника позивачки в заперечення скарг, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, заяви про ухвалення додаткового рішення, апеляційних скарг, відзиву на апеляційні скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської областівід 16 квітня 2024 року вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. ст..4, 5, 7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 89, 133, 141, 206, 244, 245, 259, 263-268, 279 ЦПК України, ст.ст. 6, 11, 12, 202, 203, 235, 638, 655, 717 ЦК України, ст.ст. 14, 55 ЗУ «Про нотаріат», п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року в справі №346/2238/15, та задовольняючи позов, виходив з того, що 21 січня 2006 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №24, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 22 серпня 2022 року рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області шлюб між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , розірвано. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.07.2022, №305619258, вбачається, що 28.03.2014 на підставі договору купівля-продажу, серія та номер 1215, виданий 28.03.2014, видавник: Стрийська державна нотаріальна контора, було внесено відомості про власника житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Попереднім власником зазначена ОСОБА_5 . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.07.2022, №305706601, вбачається, що 28.03.2014 на підставі договору купівля-продажу, серія та номер 1215, виданий 28.03.2014, видавник: Стрийська державна нотаріальна контора, було внесено відомості про власника земельної ділянки з кадастровим номером: :01:019:0031 за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Дуліби, площею 0,1212 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до договору дарування будинку та земельної ділянки від 28.03.2014, зареєстрованого в реєстрі за №1215, серії ВТТ №199724, вбачається що 28.03.2014 між ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 , було укладено договір дарування житлового будинку разом з належними до нього господарськими спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 та земельної ділянки 0,1212 га надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: :01:019:0031, яка знаходиться на території с. Дуліби Стрийського району Львівської області. Дар сторони оцінили в суму 820411 грн. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.11.2022, №315094257, вбачається, що 28.03.2014 на підставі договору купівля-продажу, серія та номер 1212, виданий 28.03.2014, видавник: Стрийська державна нотаріальна контора, було внесено відомості про власника квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Попереднім власником зазначена ОСОБА_6 . З копії реєстраційної справи №3, Стрийської районної державної адміністрації від 28.03.2014, вбачається, що 28.03.2014, ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 , звернулись із заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . Для проведення реєстрації, ОСОБА_5 , надала: копію паспорта громадянина України; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11.04.2012, з якого вбачається, що ОСОБА_5 , на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 ; витяг про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 19.04.2012, з якого вбачається, що ОСОБА_5 , на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 ; картку прийому заяви №19999611; інформацію з Державного реєстру прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з якої вбачається, що ОСОБА_5 , на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 ; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №19688114 від 28.03.2014, з якого вбачається, що ОСОБА_5 , на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Для проведення реєстрації, ОСОБА_1 , надав: копію паспорта громадянина України; договір дарування будинку та земельної ділянки від 28.03.2014, зареєстрованого в реєстрі за №1215, з якого вбачається що 28.03.2014 між ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 , було укладено договір дарування житлового будинку разом з належними до нього господарськими спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 та земельної ділянки 0,1212 га надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: :01:019:0031, яка знаходиться на території с. Дуліби Стрийського району Львівської області. Дар сторони оцінили в суму 820411 грн.; картку прийому заяви №12012679, яка подана ОСОБА_1 , та отримана Стрийською державною нотаріальною конторою та зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно 28.0.2014 за реєстраційним номером 6034111, до якої ОСОБА_1 , додав: договір купівлі продажу, серії та номер: 1215, виданий 28.03.2014, видавник: Стрийська державна нотаріальна контора, квитанцію, копію паспорта; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №12012694 від 28.03.2014, згідно якого державним реєстратором прав на нерухоме майно вирішено провести державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки в с. Дуліби, кадастровий номер земельної ділянки :01:019:0031; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №19711513 від 28.03.2014, з якого вбачається, що підставою виникнення права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 є договір купівлі продажу, серія та номер 1215, виданий 28.03.2014, видавник: Стрийська державна нотаріальна контора. Свідок ОСОБА_7 , приведений судом до присяги, в судовому засіданні пояснив, що його мамі ОСОБА_5 , хтось підсунув заяву про визнання позову, який є недостовірний. По суті позову, зазначив, є сином ОСОБА_5 в жовтні 2014 року його мама подарувала ОСОБА_8 , будинок. Все було добре, поки мама не пішла до перукаря дружини ОСОБА_8 і вона їй підсунула документи і після цього її викликали до суду і про це йому сказав адвокат Гошовська О.. Йому було відомо, що мама дарує будинок. Мама ОСОБА_9 , була знайома з мамою відповідача ОСОБА_8 , бо жили поряд. На момент дарування будинок був збудований. Квартиру купив собі, але квартира була зареєстрована на маму по АДРЕСА_2 . На даний час квартира продана. Мама постійно за кордоном. Під час посвідчення договору дарування був з мамою в нотаріуса. Він також знайомий з відповідачем ОСОБА_1 .. Дарування будинку було певною подякою мамі ОСОБА_10 , яка помагала коли його мама (свідка) хворіла але як звати маму відповідача не пам?ятає. Мамі був прийшов лист з суду і вона йому передала даний лист і він звернувся до адвоката. Вирішуючи питання стосовно вимог щодо удаваності правочинів, суд виходив з такого. Суд прийшов до висновку, що позивачем доведено обставини, які підтверджують укладення сторонами удаваного правочину. Оскільки, за спірні земельну ділянку та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами були оцінені в сумі 820411 грн., сплачені кошти, внаслідок чого право власності на об`єкти нерухомості було зареєстровано за набувачем на підставі договору-купівлі продажу, що підтверджується матеріалами справи, суд приходить до висновку, що насправді між сторонами був укладений договір купівлі-продажу. Під час посвідчення договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, підписаного 28 березня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та посвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Львівської області Костур У.Т. від 28.03.2014 реєстр. № 1215, останнім був використаний спеціальний бланк нотаріальних документів серія ВТТ № 199724. Згідно Витягу з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів спеціальний бланк нотаріальних документів серія ВТТ № 199724 зареєстрований з наступними реквізитами: Код витрачання бланка: 3 - Інші договори. Дата витрачання бланка: 28.03.2014. Виходячи з цього, спеціальний бланк нотаріальних документів серія ВТТ № 199724 використаний державним нотаріусом не для посвідчення договору дарування житлового будинку та земельної ділянки (коди витрачання 1 та 15), а для посвідчення інших договорів, до яких відносяться засновницькі договори, установчі акти, договори відчуження рухомого майна, оренди, позики, управління майном тощо в розумінні додатку 32 до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5. Таким чином, Витяг з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів також свідчить про ознаки удаваності спірного договору дарування житлового будинку та земельної ділянки. Суд вважав за необхідне зазначити, що ОСОБА_5 і ОСОБА_1 не перебувають у жодних родинних стосунках, ними не надано жодних доказів щодо хворобливого стану ОСОБА_5 і факту її догляду мамою ОСОБА_1 з метою доведення підстав вчинення договору дарування а не іншого правочину. Суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача ОСОБА_1 , про те, що він, одноосібно, шляхом прийняття в дар нерухомого майна набув його у власність, рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, шлюб між сторонами було розірвано 22 серпня 2022 року. Зазначене рішення 22.09.2022 року набуло чинності. Відтак суд прийшов до висновку, що є доведеними матеріалами справи і грунтуються на законі та підлягають задоволенню у повному обсязі позовні вимоги позивача ОСОБА_2 ,, щодо визнання житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0.1212 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд в с.Дуліби Стрийського р-ну Львівської обл.. кадастровий номер :01:019:0031 об?єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які придбані ними під час перебування в шлюбі.

Із змісту оскаржуваного додаткового рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської областівід 07 травня 2024 року вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 270, 354 ЦПК та задовольняючи заяву, виходив з того, що представником позивача до заяви було долучено копію витягу №1 з Договору №29/22 про надання правової допомоги від 11.08.2022, копію додаткової угоди №1 до Договору №29/22 про надання правової допомоги від 11.08.2022, копію акту виконаних робіт від 20.04.2024 та копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №5 від 22.04.2024, згідно яких загальна сума витрат на правничу допомогу склала 8000 грн. Суд погодився з доводами представника позивача про те, що долучені до матеріалів заяви копії документів підтверджують надання адвокатом правової допомоги позивачу при розгляді справи. Суд виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін прийшов до переконання, що заявлені представником позивача до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. є обґрунтованими. Суд не брав до уваги заяву представника відповідача ОСОБА_5 , - ОСОБА_11 , про зменшення розміру судових витрат і витрат на правову допомогу до 1000 грн., оскільки вважає, що витрати в сумі 8000 грн. є співмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, предмет спору у даній справі потребував вивчення фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів, а тому суд вважав, обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу саме в такому розмірі.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарг правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа Стрийська державна нотаріальна контора про визнання правочину удаваним та визнання нерухомого майна об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, у якому просила:

- ухвалити рішення, яким визнати договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, укладений 28 березня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та який посвідчений державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. від 28.03.2014 реєстр. № 1215, удаваним правочином, визнавши, що насправді був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки.

- визнати житловий будинок з господарськими спорудами,що розташований на АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,1212 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Дуліби Стрийського району Львівської області, кадастровий номер :01:019:0031, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які придбані під час шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що 21.01.2006 зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 , який рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.08.2022 було розірвано. З метою забезпечення сім`ї власним житлом, 28 березня 2014 року на той час подружжям ОСОБА_12 набуто житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1212 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.Дуліби Стрийського району Львівської області, кадастровий номер :01:019:0031, на підставі договору-купівлі продажу, посвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Львівської області Костур У.Т. від 28 березня 2014 року за реєстр. №1215, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданими виконавчим комітетом Стрийської міської ради Львівської області від 22.07.2022 № 305619258, від 25.07.2022 № 305706161, від 25.07.2022 № 305706601. Проте, в судовому засіданні, яке відбулось 07 листопада 2022 року в межах розгляду Стрийським міськрайонним судом Львівської області справи № 456/2812/22 за позовом позивача до ОСОБА_1 , про визнання права на 2/3 частки у праві спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, позивач дізналась про наявність договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, укладеного 28 березня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та який посвідчений державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. від 28.03.2014 реєстр. № 1215. Вважав, що вказаний договір дарування є удаваним правочином, оскільки під час шлюбу в інтересах їхньої сім`ї, позивач та відповідач ОСОБА_1 за спільні кошти, які вони мали накопичені та які отримали в позику від своїх родичів, 28 березня 2014 року купили житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :01:019:0031. Вони разом здійснювали пошук даного житлового будинку та знайшли його на сайті оголошень OLX із оголошеною вартістю 110000 доларів США. Таке оголошення було опубліковано ОСОБА_5 , яка була власником спірного житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності, виданого Дулібською сільською радою Стрийського району Львівської області від 11 квітня 2012 року, та яка є для них зовсім чужою людиною. В подальшому, вони разом оглядали спірний житловий будинок та домоглися знижки на нього. Вартість даного нерухомого майна за домовленістю склала 95 000 доларів США. Передачу коштів за купівлю цього житла його попередньому власнику ОСОБА_5 , позивач довірила колишньому чоловікові. Після придбання даного нерухомого майна позичені кошти були повернуті позичальникам за спільні кошти подружжя, отриманих за результатами спільної торгівельної діяльності та за рахунок продажу спільного автомобіля Opel Zafira. Будучи впевненою, що вони одна сім`я, яка вже разом прожила тривалий час, позивач не заперечувала проти того, щоб всі документи на право власності зазначеного житлового будинку та земельної ділянки будуть оформлені на колишнього чоловіка, оскільки вважала, що все рівно це є майно, набуте за час шлюбу, та є спільною сумісною власністю подружжя. Позивачка зазначала, що при укладенні договору дарування волевиявлення учасників даного правочину (як зовнішній прояв волі) не відповідало їх внутрішній волі, про що свідчать юридичні факти, з якими закон пов`язує певні правові наслідки, а саме: 1) розміщення ОСОБА_5 на сайті оголошень OLX оголошення про продаж власного житлового будинку та земельної ділянки; 2) не перебування ОСОБА_5 із ОСОБА_1 у родинних відносинах; 3) позика коштів на купівлю даного нерухомого майна у своїх родичів; 4) наявність відомостей про договір купівлі-продажу від 28.03.2014 № 1215 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 5) зазначення в пункті 8 договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 28.03.2014 № 1215 про оплату витрат по оформленні цього договору, тобто про сплату державного мита в сумі 8204,11 грн., в рівних частинах сторонами правочину, що притаманно при посвідченні договору купівлі-продажу нерухомості.

У квітні 2024 року Горох Віталія Володимировича в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суду із заявою про ухвалення додаткового рішення для вирішення питання про судові витрати у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Стрийської державної нотаріальної контори про визнання правочину удаваним та визнання нерухомого майна об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, у якій просив:

- ухвалити додаткове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 8 000 грн. (вісім тисяч гривень 00 коп.), пов`язані із наданням професійної правничої допомоги.

В обґрунтування заяви покликався на те, що у позовній заяві позивачка ОСОБА_2 зазначила, що очікує понести судові витрати у зв`язку із розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 10 000 грн. В пункті 4 прохальної частини позову позивачка просила суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Водночас резолютивна частина судового рішення не містить висновків про відмову у задоволенні клопотання позивачки про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. 22 квітня 2024 року позивачка ОСОБА_2 сплатила адвокату Гороху В.В. кошти в сумі 8 000 грн. (вісім тисяч гривень 00 коп.) за надания професійної правничої допомоги у справі № 456/4255/22 на підставі договору № 29/22 про надання правової допомоги від 11.08.2022, що підтверджується Витягом № 123 договору № 29/22 про надання правової допомоги від 11.08.2022, додатковою угодою № 1 від 20.04.2024 до Договору № 29/22 про надання правової допомогою 11.08.2022, актом № 1 наданих послуг від 20.04.2024 за Договором № 29/22 про надання правової допомоги від 11.08.2022, квитанцією про сплату витрат на професійну правову допомогу № 5 від 22.04.2024. Такий розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та наданих юридичних послуг, часом, витраченим на виконання наданих послуг, що викладені у відповідному акті, обсягом наданих послуг, вартістю спірного житлового будинку та земельної ділянки, а також значенням справи для позивачки ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, 21 січня 2006 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №24, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

22 серпня 2022 року рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.07.2022, №305619258, вбачається, що 28.03.2014 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1215, виданий 28.03.2014, видавник: Стрийська державна нотаріальна контора, було внесено відомості про власника житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Попереднім власником зазначена ОСОБА_5 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.07.2022, №305706601, вбачається, що 28.03.2014 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1215, виданий 28.03.2014, видавник: Стрийська державна нотаріальна контора, було внесено відомості про власника земельної ділянки з кадастровим номером: :01:019:0031 за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Дуліби, площею 0,1212 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до копії договору дарування будинку та земельної ділянки від 28.03.2014, зареєстрованого в реєстрі за №1215, серії ВТТ №199724, вбачається що 28.03.2014 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , було укладено договір дарування житлового будинку разом з належними до нього господарськими спорудами, який знаходиться на АДРЕСА_1 та земельної ділянки 0,1212 га надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: :01:019:0031, яка знаходиться на території с.Дуліби Стрийського району Львівської області. Дар сторони оцінили в суму 820411 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.11.2022, №315094257, вбачається, що 28.03.2014 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1212, виданий 28.03.2014, видавник: Стрийська державна нотаріальна контора, було внесено відомості про власника квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Попереднім власником зазначена ОСОБА_6 .

З копії реєстраційної справи №3, Стрийської районної державної адміністрації від 28.03.2014, вбачається, що 28.03.2014, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , звернулись із заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо земельної ділянки, яка знаходиться на АДРЕСА_1 .

Для проведення реєстрації, ОСОБА_5 , надала: копію паспорта громадянина України; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11.04.2012, з якого вбачається, що ОСОБА_5 , на праві власності належить житловий будинок на АДРЕСА_1 ; витяг про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 19.04.2012, з якого вбачається, що ОСОБА_5 , на праві власності належить житловий будинок на АДРЕСА_1 ; картку прийому заяви №19999611; інформацію з Державного реєстру прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з якої вбачається, що ОСОБА_5 , на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 ; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №19688114 від 28.03.2014, з якого вбачається, що ОСОБА_5 , на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Для проведення реєстрації, ОСОБА_1 , надав: копію паспорта громадянина України; договір дарування будинку та земельної ділянки від 28.03.2014, зареєстрованого в реєстрі за №1215, з якого вбачається що 28.03.2014 між ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 , було укладено договір дарування житлового будинку разом з належними до нього господарськими спорудами, який знаходиться на АДРЕСА_1 та земельної ділянки 0,1212 га надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: :01:019:0031, яка знаходиться на території с. Дуліби Стрийського району Львівської області. Дар сторони оцінили в суму 820411 грн.; картку прийому заяви №12012679, яка подана ОСОБА_1 , та отримана Стрийською державною нотаріальною конторою та зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно 28.0.2014 за реєстраційним номером 6034111, до якої ОСОБА_1 , додав: договір купівлі продажу, серії та номер: 1215, виданий 28.03.2014, видавник: Стрийська державна нотаріальна контора, квитанцію, копію паспорта; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №12012694 від 28.03.2014, згідно якого державним реєстратором прав на нерухоме майно вирішено провести державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , житлового будинку на АДРЕСА_1 та земельної ділянки в с. Дуліби, кадастровий номер земельної ділянки :01:019:0031; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №19711513 від 28.03.2014, з якого вбачається, що підставою виникнення права власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 є договір купівлі продажу, серія та номер 1215, виданий 28.03.2014, видавник: Стрийська державна нотаріальна контора.

Також, судом першої інстанції допитано як свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що його мати ОСОБА_5 в жовтні 2014 року подарувала ОСОБА_13 , будинок, оскільки його мати була знайома з мамою відповідача ОСОБА_1 , бо жили поряд. На момент дарування будинок був збудований. Квартиру купив він, однак така була зареєстрована на маму на АДРЕСА_2 . Дарування будинку було певною подякою мамі ОСОБА_10 , яка помагала коли його мама (свідка) хворіла, але як звати маму відповідача не пам?ятає.

Відтак, що стосується висновків суду першої інстанції щодо доведеності позивачкою обставин, які підтверджують укладення відповідачами удаваного правочину, то колегія суддів з такими погоджується виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Відповідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України).

У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Такі висновки застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України: від 14 листопада 2012 року в справі № 6-133цс12, від 07 вересня 2016 року в справі № 6-1026цс16, які у подальшому підтримані у постановах Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року в справі № 742/1913/15 (провадження № 61-13992св18), від 21 серпня 2019 року в справі № 303/292/17 (провадження № 61-12404св18), від 30 березня 2020 року в справі № 524/3188/17 (провадження № 61-822св20) та підтримані у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року в справі № 346/2238/15 (провадження № 61-14680сво20).

Також зазначене узгоджується з пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року в справі № 346/2238/15 (провадження № 61-14680сво20) зроблено висновок про те, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків.

Суд, розглядаючи питання щодо удаваності договору дарування, має встановити мотиви передачі в дар майна, зокрема у випадках, коли дарувальник та обдарований не перебувають у родинних відносинах. Правочин дарування позбавлений економічного сенсу і може бути вчинений лише за наявності дружніх, родинних чи будь-яких інших відносин, які б могли пояснити такий правочин. Таке виснував у своїй Постанові від 03 листопада 2022 Верховний Суд у справі № 912/3747/20.

Як вбачається з матеріалів справи, за спірні земельну ділянку та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які були оцінені в сумі 820411 грн., сплачені кошти, внаслідок чого право власності на об`єкти нерухомості було зареєстровано за набувачем на підставі договору-купівлі продажу, що підтверджується матеріалами справи та правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не спростовано, а відтак між сторонами був укладений договір купівлі-продажу.

Під час посвідчення договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, підписаного 28 березня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та посвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Львівської області Костур У.Т. від 28.03.2014 реєстр. № 1215, останнім був використаний спеціальний бланк нотаріальних документів серія ВТТ № 199724.

Згідно Витягу з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів спеціальний бланк нотаріальних документів серія ВТТ № 199724 зареєстрований з наступними реквізитами: Код витрачання бланка: 3 - Інші договори. Дата витрачання бланка: 28.03.2014.

Відтак, судом першої інстанції правильно враховано, що порядок нотаріального посвідчення договорів відчуження нерухомого майна передбачений ст. 55 Закону України «Про нотаріат» та главою 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про нотаріат» Правила ведення нотаріального діловодства затверджуються Міністерством юстиції України за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері архівної справи і діловодства.

Згідно п. 2.3. розділу II Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5, нотаріальне діловодство регулюється Законом України «Про нотаріат», цими Правилами. Невід`ємною складовою нотаріального діловодства є спеціальні бланки нотаріальних документів, що використовуються нотаріусами виключно під час вчинення нотаріальних дій.

В додатку 32 до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5, зазначено, що договори відчуження житлових будинків та документи, на підставі яких вони посвідчувались, з індексом 02-01, договори відчуження земельних ділянок, у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна, та документи, на підставі яких вони посвідчувались, з індексом 02-02, інші договори (засновницькі договори, установчі акти, договори відчуження рухомого майна, оренди, позики, управління майном тощо) з індексом 02-10, зберігаються в державній нотаріальній конторі 75 років.

Пунктами 7, абзацами 1, 6 пункту 16 Порядку витрачання, зберігання, обігу спеціальних бланків нотаріальних документів і звітності про їх використання, затвердженого постановою КМУ від 05.08.2009 № 812 (в редакції чинній станом на 28.03.2014), передбачено, що бланки є невід`ємною складовою нотаріального діловодства та документарного забезпечення нотаріального процесу і використовується нотаріусами виключно під час вчинення нотаріальних дій. Порядок ведення Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів і розмір плати за користування ним визначаються Мін`юстом.

Пунктами 1.2., 1.3., 2.6. Порядку ведення Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 04.11.2009 № 2053/5, визначено, що облік постачання й обігу спеціальних бланків нотаріальних документів та звітність про їх використання здійснюється в Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів. Єдиний реєстр спеціальних бланків нотаріальних документів - електронна база даних, що містить інформацію, серед іншого, про витрачені і недійсні бланки. Коди витрачання бланків: договір про відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок - 1; договір про відчуження земельної ДІЛЯНКИ - 15; інші договори - 3.

Виходячи з цього, спеціальний бланк нотаріальних документів серія ВТТ № 199724 використаний державним нотаріусом не для посвідчення договору дарування житлового будинку та земельної ділянки (коди витрачання 1 та 15), а для посвідчення інших договорів, до яких відносяться засновницькі договори, установчі акти, договори відчуження рухомого майна, оренди, позики, управління майном тощо в розумінні додатку 32 до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5.

Таким чином, Витяг з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, також, свідчить про ознаки удаваності спірного договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, що правильно встановлено судом першої інстанції.

У відповідності з частинами 1,2 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно частин 1,2 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, оскільки сторони уклали договір дарування для того, щоб приховати договір купівлі-продажу, застосовуються правила ст.368 ЦК України, згідно яких майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю.

Окрім цього, ОСОБА_5 і ОСОБА_1 не перебувають у жодних родинних стосунках, ними не надано жодних доказів щодо хворобливого стану ОСОБА_5 і факту її догляду мамою ОСОБА_1 з метою доведення підстав вчинення договору дарування, а не іншого правочину.

Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що наявними, дослідженими судом доказами підтверджені позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 , щодо удаваності спірного договору дарування та визнання житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований на АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0.1212 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд в с. Дуліби Стрийського р-ну Львівської обл. кадастровий номер :01:019:0031 об?єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які придбані ними під час перебування в шлюбі та такі підлягають задоволенню.

Саме до такого висновку дійшов і Верховний суд, вирішуючи спір з аналогічними правовідносинами сторін у справі № 676/2027/17 (Постанова від 08.08.2019 року).

Що стосується доводів апеляційної скарги на додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 травня 2024 року, то колегія суддів вважає, що слід звернути увагу на таке.

Згідно з п. 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.

Рішенням, ухваленим Стрийським міськрайонним судом Львівської області 16.04.2024 у цивільній справі №456/4255/22 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Стрийської державної нотаріальної контори про визнання правочину удаваним та визнання нерухомого майна об?єктом права спільної сумісної власності подружжя задоволено повністю.

При цьому, питання про інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до котрих в силу ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать й витрати на професійну правничу допомогу, у справі не було вирішено.

Представником позивача було подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення по справі та зазначено, що під час розгляду даної справи у Стрийському міськрайонному суді адвокатом Горохом В.В., було надано ОСОБА_2 , послуги на суму 8000 грн., зокрема витрати на правову допомогу адвоката.

Суд бере до уваги заяву представника позивачки, як таку, що подана у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Відповідно, судом приймаються до уваги й докази, подані разом із заявою.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до котрої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.(ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тобто, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.(ч.4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в додатковій Постанові Верховного суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивачки до заяви було долучено копію витягу №1 з Договору №29/22 про надання правової допомоги від 11.08.2022, копію додаткової угоди №1 до Договору №29/22 про надання правової допомоги від 11.08.2022, копію акту виконаних робіт від 20.04.2024 та копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №5 від 22.04.2024, згідно яких загальна сума витрат на правничу допомогу склала 8000 грн.

Долучені до матеріалів заяви копії документів підтверджують надання адвокатом правової допомоги позивачці при розгляді справи.

Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, заявлені представником позивачки до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. є обґрунтованими.

Що стосується доводів заяви представниці відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_11 про зменшення розміру судових витрат і витрат на правову допомогу до 1000 грн., то суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що витрати в сумі 8000 грн. є співмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, предмет спору у даній справі потребував вивчення фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів, а тому суд вважає, обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу саме в такому розмірі.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційних скарг слід визнати безпідставними, а самі скарги слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як такі, що відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 квітня 2024 року та на додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 травня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 квітня 2024 року та додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 травня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра