Провадження № 22-ц/812/651/25 Головуючий суду першої інстанції Сокол Ф.Г.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року м. Миколаїв Справа № 474/769/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Біляєвій В.М.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_2 , на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 березня 2025 року, повне судове рішення складено 10 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Сокола Ф.Г., в залі судового засідання в с-ще Врадіївка, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Врадіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в подальшому, до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Врадіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Врадіївський відділ ДРАЦС) про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини,

Позов мотивовано тим, що у 2011 році позивач познайомився з відповідачкою, з якою після знайомства деякий час мав стосунки. Пізніше стосунки між ними припинилися, а згодом від спільних знайомих він дізнався, що відповідачка народила дитину. На той час він з відповідачкою відносини не підтримував, та не спілкувався.

Дитина ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У 2018 році ОСОБА_1 з відповідачкою вирішили зареєструвати свої стосунки, почали проживати разом. Саме тоді ОСОБА_3 повідомила йому, що народжена нею, ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина - це дитина позивача.

Після цього сторони вирішили зареєструвати шлюб між собою та записати у свідоцтво про народження дитини інформацію про те, що позивач є батьком дитини відповідачки.

17 серпня 2019 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з відповідачкою.

З метою запису позивача батьком дитини, сторони звернулися до Врадіївського відділу ДРАЦС та написали заяви, на підставі яких Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було внесено зміни до актового запису від 11 травня 2012 року № 43 та зазначено батьком дитини ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , видано нове свідоцтво про народження.

1 лютого 2022 року рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано.

Після цього, у позивача виникли сумніви в тому, що він являється батьком дитини ОСОБА_4 , оскільки він дізнався, що у 2011 році відповідачка мала близькі стосунки з іншим чоловіком, який і є батьком цієї дитини.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд виключити відомості про його батьківство з актового від 11 травня 2012 року запису № 43 у Врадіївському відділі ДРАЦС про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язати Врадіївський відділ ДРАЦС внести зміни до актового запису про народження від 11 травня 2012 року № 43 складеного Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 .

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 березня 2025 року в задоволення позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент внесення змін до актового запису про народження неповнолітньої дитини щодо батька позивач знав, що він не є її біологічним батьком, що підтверджується актовим записом про народження дитини, в якому було зазначено зовсім інші відомості про батька, які повністю не співпадають з прізвищем, ім`ям та по батькові позивача, подачею спільної заяви про визнання батьківства лише у вересні 2019 року (коли дитині було 7 років), та пред`явлення даного позову після розірвання шлюбу з відповідачкою та пред`явлення відповідачкою вимоги про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини.

Також про обізнаність позивача на момент реєстрації його батьком дитини, що він не є біологічним батьком дитини, свідчить той факт, що звертаючись до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, позивач у позовній заяві вказав про відсутність спільних з відповідачкою дітей та визнання ним батьківства над сином відповідачки.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що 20 вересня 2024 року позивачем було подано заяву про відвід судді Сокола Ф.Г., за 14 днів до наступного судового засідання.

Таким чином суддя зобов`язаний був, в порядку статті 40 ЦПК України, передати заяву про відвід іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу, але цього зроблено не було.

Справа в суді першої інстанцією слухалась більше ніж два роки, що є тяганиною та грубим порушенням цивільно-процесуального законодавства.

Суд першої інстанції не вказує, що прізвище, ім`я та по батькові сина відповідачки було внесено з її слів, і може бути будь яким.

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідачки та третьої особи не надходило.

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від Врадіївського відділі ДРАЦС через підсистему «Електронний суд» до Миколаївського апеляційного суду надійшла заява, в якій третя особа просила розглянути справу за відсутності його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 17 серпня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 38, за результатами реєстрації якого дружині було присвоєно прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 .

07 вересня 2019 року Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області видано повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому матір`ю дитини записана ОСОБА_3 , а батьком дитини - ОСОБА_1 . Актовий запис про народження дитини складено 11 травня 2012 року за № 43

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 31 березня 2023 року № 7 вчинено реєстрацію актового запису про народження: актовий запис зареєстровано в реєстрі 11 травня 2012 року о 08:57:39 за № 8 реєстратором Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області. Та внесено відомості про актовий запис: номер актового запису 43, дата складання 11 травня 2012 року, орган державної реєстрації актів цивільного стану, що склав актовий запис - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області. Також внесено відомості про дитину: дитина ОСОБА_8 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - Україна Миколаївська область Врадіївський район смт Врадіївка, відомості про батька - ОСОБА_9 , відомості про матір - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підстава запису відомостей про батька - заява матері від 11 травня 2012 року народження. У цьому ж Витязі наявна інформація про виправлення, внесені до відомостей актового запису, а саме: тип змін - запис № 1; відомості про зміни до актового запису внесено до реєстру 07 вересня 2019 року реєстратором Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області; підстава внесення змін - заява про визнання батьківства від 07 вересня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ; відомості про дитину - прізвище ОСОБА_6 змінено на ОСОБА_7 та по батьків ОСОБА_10 змінено на ОСОБА_11 ; відомості про батька - прізвище ОСОБА_6 змінено на ОСОБА_7 та власне ім`я ОСОБА_12 змінено на ОСОБА_13 , а по батькові ОСОБА_14 змінено на ОСОБА_15 , дата народження відсутня та змінена на ІНФОРМАЦІЯ_4 , відомості про РНОКПП відсутня змінено на НОМЕР_2 ; відомості про матір - прізвище ОСОБА_6 змінено ОСОБА_7 . Державна реєстрація народження відповідно до частини 1 статті 135 СК України, за вказівкою матері змінено на відповідно до статті 126 СК України. Також наявна відмітка про видане свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 - серії НОМЕР_1 .

05 січня 2022 року Врадіївським районним судом Миколаївської області у справі № 474/990/21 видано судовий наказ яким стягнуто з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2 ), зареєстрованого по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_3 ), зареєстрованої по АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу 26 листопада 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

10 лютого 2022 року рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області у справі № 474/946/21 шлюб зареєстрований 17 серпня 2019 року Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 38, між позивачем та відповідачкою, було розірвано. Рішення набрало законної сили 12 березня 2022 року.

У цьому ж рішенні Врадіївського районного суду Миколаївської області у справі № 474/946/21 зазначено, що обґрунтовуючи позовні вимоги про розірвання шлюбу позивач вказував на те, що від шлюбу з відповідачкою спільних дітей немає, але позивач визнав батьківство над дитиною відповідачки, про що встановлено відповідний факт в описовій частині рішення.

14 березня 2023 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, яке відкликав заявою поданою до суду 01 травня 2023 року, з огляду на те, що позивачка подала відзив на позовну заяву, у якому самостійно зазначила, що позивач не є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 1 статті 13 СК України).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частини 2 та 3 статті 150 СК України).

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина 1 статті 121 СК України).

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина 1 статті 122 СК України).

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина 1 статті 126 СК України).

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини 1 та 2 статті 136 СК України).

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком ( частина 5 статті 136 СК України).

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав (частина 1 статті 22 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»).

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України).

Згідно із пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

ЄСПЛ зазначив у справі «Йевремович против Сербії», що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також необхідність приймати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб. Задоволення позову позивача призведе до скасування відповідних зобов`язань позивача перед дитиною.

За приписами частини 5 статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати.

Відповідно, з урахуванням вимог частини 3 статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 127/25686/17, від 06 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц, від 22 грудня 2020 року у справі № 127/25686/17, від 05 лютого 2021 року в справі № 615/483/20.

Згідно із частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини 1-3 статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин 3 статті 13 ЦПК України).

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Зокрема, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина 1 статті 82 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( частина 1 статті 264 ЦПК України).

Судом першої інстанцій установлено, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження 07 вересня 2019 року реєстратором Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області згідно зі статтею 126 СК України на підставі заяв сторін про визнання батьківства, внесені зміни до актового запису про народження - відомості про дитину - прізвище ОСОБА_6 змінено на ОСОБА_7 та по батьків ОСОБА_10 змінено на ОСОБА_11 ; відомості про батька - прізвище ОСОБА_6 змінено на ОСОБА_7 та власне ім`я ОСОБА_12 змінено на ОСОБА_13 , а по батькові ОСОБА_14 змінено на ОСОБА_15 , дата народження відсутня та змінена на ІНФОРМАЦІЯ_4 , відомості про РНОКПП відсутня змінено на НОМЕР_2 ; відомості про матір - прізвище ОСОБА_6 змінено ОСОБА_7 . Державна реєстрація народження відповідно до частини 1 статті 135 СК України, за вказівкою матері змінено на відповідно до статті 126 СК України. Також наявна відмітка про видане свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 - серії НОМЕР_1 .

Також ОСОБА_3 не заперечувала, що ОСОБА_4 не має кровного споріднення (не є біологічним сином) ОСОБА_1 , а тому в силу вимог частини 1 статті 82 ЦПК України ці обставини не потребують встановлення.

Перевіряючи законність висновків суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком, що ОСОБА_1 знав, що не є біологічним батьком ОСОБА_16 , оскільки у актовому записі про народження дитини було зазначено зовсім інші відомості про батька, які повністю не співпадають з прізвищем, ім`ям та по батькові позивача, також це підтверджується подачею спільної заяви про визнання батьківства лише 07 вересня 2019 року (коли дитині було вже 7 років), та пред`явлення цього позову після звернення відповідача із позовом про стягнення аліментів з позивача на утримання дитини, а тому він не може оспорювати своє батьківство відповідно до частини 5 статті 136 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не надала доказів того, що ОСОБА_1 було відомо про те, що він не є біологічним батьком дитини, спростовуються матеріалами справи, зокрема тим, що звертаючись до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, позивач у позовній заяві визнав відсутність спільних з відповідачкою дітей та визнання ним батьківства над сином відповідачки.

Аргументи апеляційної скарги щодо порушення процесуального порядку вирішення відводу головуючому у справі судді, заявленого від 20 вересня 2024 року, та передбаченого частиною 4 статті 40 ЦПК України є неприйнятними, оскільки в даному випадку на час подання заяви про відвід судді у Врадіївському районному суді Миколаївської області здійснювало правосуддя менше трьох суддів, а тому відповідно до приписів частини 5 статті 40 ЦПК України вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який розглядає справу.

Твердження в апеляційній скарзі про тривалий розгляд справи, який пов`язаний, зокрема, у зв`язку з оскарженням процесуальних документів (ухвала суду першої інстанції від 02 травня 2025 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову та ухвала від 29 квітня 2024 року про залишення позову без розгляду), не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Інші доводи скарги стосуються зміни оцінки тих доказів, оцінку яких здійснено судом першої інстанції та з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином аргументи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 березня 2025 року, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 20 травня 2025 року.