Справа № 447/1617/24 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/569/25 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м.Львів

Справа № 447/1617/24

Провадження № 22-ц/811/569/25

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_4 , на рішення Миколаївського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Миколаєві 14 січня 2025 року у складі судді Головатого А.П. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,-

встановив:

10 червня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позову посилається на те, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 18 червня 2009 року з ОСОБА_1 вирішено стягувати аліменти на її (позивача) користь на дитину в твердій грошовій сумі по 300 грн. із всіх видів його доходу, але не менше ніж 30 % від затвердженого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу пред`явлення позову (18 травня 2009 року) і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач протягом 13 років ухиляється від сплати аліментів, свідомо не виконував рішення суду, допустив заборгованість. З грудня 2023 року відповідач почав сплачувати аліменти і погасив їх за чотири місяці. Увесь час, протягом якого накопичувалась заборгованість, ОСОБА_1 отримував дохід, так як займався підприємницькою діяльністю з дати реєстрації фізичної особи-підприємця (17 вересня 2008 року). Просить стягнути з відповідача на її (позивача) користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на дитину у розмірі 121 159,19 грн. Зазначає, що з моменту народження дитини вона виховує її самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача, створює їй належні умови виховання, утримує її, купує одяг, взуття та інші речі, необхідні для її нормального розвитку, забезпечує все необхідне для її навчання, займається її лікуванням. Відповідач не цікавиться своєю дочкою, не виявляє батьківського піклування та бажання зустрічатися з дитиною, спілкуватися з нею, морально та матеріально не підтримує. Стверджує, що присуджена рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 18 червня 2009 року сума аліментів у твердій грошовій сумі по 300 грн. є недостатньою. Вказана сума жодного разу не переглядалася і на даний час є меншою, ніж встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. Зазначає, що протягом останніх років дитина проходить лікування від захворювання шкіри, що вимагає безперервного щоденного використання дорогих ліків та засобів догляду. У 2019 році у дочки було діагностовано захворювання хребта та пов`язанні з ним супутні порушення. З того часу дитина періодично проходить лікувальну та підтримуючу фізичну реабілітацію, курси масажів та інших процедур. З урахуванням подорожчання товарів/послуг, інфляції, потреб дитини, розвиток та виховання дитини, просила збільшити розмір аліментів та стягувати такі з відповідача на її користь у розмірі 7 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 14 січня 2025 року позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на доньку ОСОБА_5 у розмірі 3 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист, виданий Миколаївським районним судом Львівської області у справі № 2-790/09 відкликано від виконання та долучено до матеріалів справи № 2-790/09. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 121 159,19 грн. та додаткові витрати на дитину у розмірі 15 172,02 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує його законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить змінити рішення суду, зменшити розмір пені, що підлягає стягненню за прострочення сплати аліментів, та стягнути таку у розмірі 60 000 грн. Вказує, що на його утриманні перебувають дві неповнолітні доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виховання та утримання яких зумовлює значних матеріальних затрат. Окрім дітей, на його утриманні перебуває мати - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка потребує забезпечення через незначний розмір її пенсійних виплат. Вказує, що наявність на утриманні матері пенсійного віку та двох неповнолітніх дітей об`єктивно перешкоджало йому повною мірою виконувати свій обов`язок щодо сплати аліментів на дочку ОСОБА_9 . Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи про його скрутний майновий стан у період з 2010 року по 2017 рік, зазначивши, що розмір доходу за вказані роки перевищував встановлений рішенням суду розмір присуджених аліментів. Він є фізичною особою - підприємцем з основним видом діяльності: виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів. У податкових деклараціях за 2010 - 2017 роки зазначено, що він не отримував доходів.

10 березня 2025 року ОСОБА_2 подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить таке рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення оскаржене в частині розміру неустойки (пені). В решті рішення не оскаржене і не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про її народження Серії НОМЕР_1 від 12 травня 2008 року.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 18 червня 2009 року у справі №447/2-790/09 вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі по 300 грн., але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову - 18 травня 2009 року.

Рішення суду пред`явлено до примусового виконання у 2011 році. Для його виконання відкрито виконавче провадження ВП № 27482375.

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 20 лютого 2024 року, проведеного головним державним виконавцем Жовківського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області ЗМУ МЮ Мікулою Л.С., станом на 20 лютого 2024 року нараховано аліменти в розмірі 65 397,06 грн., боржником сплачено - 55 556,31 грн. Заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів відповідно до виконавчого документа станом на 20 лютого 2024 року становить 65 397,06 грн.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 29 травня 2024 року, станом на 29 травня 2024 року боржником сплачено аліменти у розмірі 128 155,37 грн. Заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів, відповідно до виконавчого документа, станом на 29 травня 2024 року становить -10 грн.

Відповідно до розрахунку пені за прострочення сплати аліментів за кожен місяць, за який допущено прострочення платежу, з травня 2009 року по лютий 2024 року сума пені становить 121 159,19 грн.

При постановленні рішення суд першої інстанції виходив з такого.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, ч.ч. 7, 8 СК України вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 141 цього Кодексу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з ст. 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Обов`язок утримувати дітей покладений на обох батьків. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. При цьому дитина повинна бути захищеною та отримувати належне утримання від батька, що гарантовано нормами національного і міжнародного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно зі ст. 8 цього Кодексу, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц, зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Встановлено, що відповідач сплатив заборгованість, однак не заперечив факту несвоєчасної сплати аліментів, та не надав суду належних та допустимих доказів вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання та виникнення заборгованості зі сплати аліментів не з його вини.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач допустив заборгованість по аліментах, яку погасив на час розгляду справи. Така заборгованість виникла з вини відповідача, у зв`язку з чим позивач набула права на стягнення неустойки (пені).

Грошове зобов`язання представляє собою зобов`язання по сплаті грошових коштів. Воно може бути, зокрема: як договірним, так і недоговірним; готівковим і безготівковим та ін. У грошових зобов`язаннях предметом виконання виступає певна грошова сума, що має бути сплачена. Причому сплата коштів може відбуватися як готівкою, шляхом передачі коштів, так і в безготівковому порядку.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завданням є сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки. Таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності додаткових втрат недобросовісного боржника, майнове покарання за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України.

Судом встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з вини відповідача, який неналежно виконував покладений на нього ст. 180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, оскільки він не сплачував призначені рішенням суду аліменти.

Згідно із з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідач не надав доказів того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з незалежних від нього причин та він вживав всіх необхідних заходів для своєчасної сплати аліментів.

Позивач надала розрахунок заборгованості відповідача по аліментах, який не спростований у належний спосіб.

Статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень щодо періоду нарахування пені та зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі №569/14819/19 правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці.

Пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначене узгоджується з постановами Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 3 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц.

Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою розрахунку, яка вказана в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц з врахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц, а саме розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21 пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Розмір пені позивачем обчислено, виходячи із суми несплачених відповідачем аліментів за кожен місяць окремо з моменту порушення відповідачем свого обов`язку щодо їх сплати з травня 2009 року по березень 2024 року.

З розрахунку вбачається, що загальний розмір нарахованої пені за кожен із прострочених платежів у період з травня 2009 року по березень 2024 року становить 124 949,37 грн.

Обчислений позивачем розмір пені за прострочення відповідачем сплати аліментів є вірним.

Сума пені до стягнення з відповідача обмежується тільки сумою заборгованості за кожен місяць, на яку вона нарахована та загалом за весь період із врахуванням цього обмеження. Відтак, стягненню підлягає пеня у розмірі 121 159,19 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині розміру пені, що стягується з відповідача на користь позивача, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасуння рішення суду першої інстанції в оскарженій частині не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником - ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 14 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 травня 2025 року.

Головуючий_-_____________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________Р. В. Савуляк