Справа № 309/2314/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 травня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цопко Світлана Василівна, на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 13 вересня 2023 року, ухвалене суддею Піцур Я.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Довжанської територіальної громади, про позбавлення батьківських прав

встановив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Довжанської територіальної громади, про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення шлюбних відносин, хвора дитина з синдромом рухових порушень, ураженням ЦНС повністю перебуває на її утриманні. Відповідач від виконання батьківських обов`язків ухиляється, сином не піклується та не виділяє ніяких коштів на його утримання. Рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини та додаткові витрати на лікування, однак той з таким рішенням не погоджувався. Це свідчить, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Відтак, оскільки батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, то з посиланням на приписи ст.164 СК України, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 13 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що позбавлення батьківських прав це крайній захід, який застосовується тільки у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька або матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цопко С.В., подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення, яке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_2 жодним чином надалі участі у спілкуванні та вихованні дитини не бере, заборгованість по аліментам не сплатив. Тобто, він піклуватися про дитину бажає лише на словах.

У дане судове засідання учасники справи не з`явились. Адвокат Цопко С.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Довжанської територіальної громади подала 05.12.2024 клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Інших заяв або клопотань від сторін спору не надходило.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Довжанської територіальної громади повідомлені шляхом надсилання електронної повістки, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку електронного листа від 18.12.2024(а.с.109).

Позивач ОСОБА_1 повідомлена шляхом надсилання електронної повістки у додаток «Viber», що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 18.12.2024(а.с.112).

Представник позивача адвокат Цопко С.В. повідомлена у додатку «Viber» та на її особисту електронну адресу, що підтверджується довідками від 18.12.2024(а.с.110-111).

Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся шляхом надсилання судової повістки поштовими засобами зв`язку, однак така судова повістка повернулася 23.01.2025 з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою».

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.05.2023 у справі №755/17944/18 касаційний суд виснував, що довідка поштового відправлення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Крім цього, слід зазначити, що ОСОБА_2 викликався в апеляційний суд також шляхом розміщення на офіційному веб сайті Судової влади України відповідного оголошення(а.с.98-99).

Оскільки сторони по справі у судове засідання не з`явилися, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то суд вважає, що таку слід вирішити по суті(Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 20.08.2022 в Хустському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Івано-Франківськ)(а.с. 4).

Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 від 25.05.2020 підтверджується, що від шлюбу в ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 08.04.2021 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 4 400 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі по 1 500 грн. щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох річного віку (а.с.13-15).

Відповідно до висновку служби у справах дітей Довжанської сільської ради від 29.06.2023 року №316, позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є недоцільним (а.с.30, 31).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі N 553/2563/15-ц (провадження N 61-12305св18)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2020 року в справі N 753/9433/17 (провадження N 61-3462св20) суд касаційної інстанції виснував, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За нормами частин 1 та 2 ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

В своїх доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цопко С.В., зазначає, що суд першої інстанції керувався тільки висновком органу опіки та піклування та проігнорував інші вагомі обставини, зокрема той факт, що відповідач не бажає піклуватися про дитину, зокрема підтримувати таку матеріально.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

В оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції приділив значну увагу висновку органу опіки та піклування, однак врахував також показання сторін спору, які були надані в судовому засіданні.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку(постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.12.2024 у справі №561/474/24).

Як стверджував представник органу опіки та піклування в суді першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 цікавиться життям дитини та перераховує кошти на лікування малолітньому ОСОБА_3 .

Таким чином, суд першої інстанції взяв до уваги висновок органу опіки та піклування під час ухвалення оскаржуваного рішення, однак також враховував всі наявні обставини справи, які склалися на момент вирішення спору.

Слід зазначити, що позбавлення батьківських прав це крайня міра, яка застосовується судом в разі систематичного та грубого недотримання одного з батьків виконання своїх батьківських обов`язків і в першу чергу таке позбавлення батьківських прав повинно виходити з найкращих інтересів дитини, а дитина в свою чергу має право на нормальний, повноцінний розвиток, турботу та піклування обох з батьків незалежно від того чи існує між такими сталий емоційний зв`язок.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2020 року в справі №753/9433/17 (провадження №61-3462св20) позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Щодо боргу по сплаті аліментів як однієї з підстав позбавлення батьківських прав, то касаційна інстанція має сталу позицію з приводу цього. Зокрема, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі №761/2855/17 виснував, що наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Апеляційний суд бере до уваги, що матеріали справи не містять виписки ДВС щодо наявної заборгованості ОСОБА_2 щодо сплати аліментів.

Крім цього, позивачка вказує, що відповідач не бере участь у вихованні сина та проживає наразі за кордоном, однак такі доводи також не заслуговують на увагу з огляду на практику Верховного Суду.

Згідно Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.09.2024 у справі №608/858/22 той факт, що на даний час особи проживає окремо від дітей, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у їх утриманні та вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

З усього вищенаведеного слідує, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а тому рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм процесуального та матеріального права, із дотриманням принципів всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування всіх істотних обставин справи.

Отже, апеляційний суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375 ЦПК України залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цопко Світлана Василівна, залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 13 вересня 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 травня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: