КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/962/24 Головуючий у суді І інстанції: Кордюкова Ж.І.
провадження №22-ц/824/6777/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Музичко С.Г., Желепи О.В.

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бровченка Ігора Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року у справі за позовом Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова Академії медичних наук України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за проживання у гуртожитку та житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року Державна установа «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова Академії медичних наук України» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за проживання у гуртожитку.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Наказу МОЗ УРСР від 27.05.1983 року № 341 перебуває на балансі ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова Академії медичних наук України».

Відповідач займає в гуртожитку кімнати № 154 та № 159 площею 27,7 кв.м. на підставі Протоколу засідання профспілкового комітету Інституту № 10 від 31.10.2012 року, відповідно до якого відповідачу видано ордер №371/04-36 на кімнати №154 та №159.

В період з 01.04.2021 року по 01.11.2023 року у відповідача виникла заборгованість за плату за користування житловою площею та за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 81 736,58 грн.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за проживання у гуртожитку та надані житлово-комунальні послуги в сумі 81736,558 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова Академії медичних наук України» заборгованість за проживання у гуртожитку та за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2021 року по 01.11.2023 року в сумі 81 736 грн 58 коп. та судовий збір у розмірі 2684 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Бровченко І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що заборгованість відповідача з оплати житлово-комунальних послуг за період з 01.04.2021 року по 30.11.2023 року складає 81 736 грн 58 коп..

При цьому, зі змісту позовних вимог слідує, що позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 81 736 грн 58 коп. за період з 01.02.2020 року по 01.11.2023 року.

Тобто суд першої інстанції, без будь-яких підстав та обґрунтувань задовольнив позов повністю не за той період, про який зазначав позивач у позові, а самостійно зменшив період заборгованості, при цьому розмір заборгованості залишився незмінним - 81 736 грн 58 коп., що не відповідає позовним вимогам та розрахунку, який долучався позивачем до позовної заяви. Зазначений судом розмір заборгованості взагалі нічим необгрунтований.

Більш того, суд першої інстанції не взяв до уваги доводи та аргументи відповідача щодо розрахунків, які були визнані самим позивачем. Так, до позовної заяви позивачем було додано «розрахунок за проживання в гуртожитку 01.04.2021 року-30.11.2023 року, де в стовпчику «Разом до відшкодування» станом на квітень 2021 р. за відповідачем рахується переплата в розмірі - 851,73 грн, а станом на кінець листопада 2023 року загальна сума до відшкодування за розрахунками позивача складала - 126 716, 99 грн, при цьому сплачено відповідачем за вищевказаний період - 40 500 грн.

У відзиві на позовну заяву, серед іншого, відповідач зазначав, що позивач не врахував в стовпчику «Сплачено» ряд платежів, докази сплати яких було долучено до відзиву.

В свою чергу, позивач у відповіді на відзив визнав, що у зведеному розрахунку, який був долучений до позовної заяви, допущено помилку, оскільки у липні 2021 року відповідач сплатила не 4 000 грн, а 40 000 грн.

Тобто позивач фактично визнав ту обставину, що за період з 01.04.2021року - 30.11.2023 року відповідач сплатила не 40 500 грн, а як мінімум 76 500 грн, а отже заборгованості в розмірі 81 736 грн 58 грн. взагалі не могло існувати з огляду на прості математичні розрахунки.

Однак незважаючи на визнання позивачем факту помилки в розрахунках в стовпчику «Сплачено» та без будь-яких мотивів відхилення інших доказів відповідача щодо оплати, які були долучені до відзиву, суд першої інстанції безпідставно задовольним повністю позов, стягнувши з відповідача заборгованість у розмірі 81 736 грн 58 коп. за період з 01.04.2021 року по 01.11.2023 року, що очевидно свідчить про те, що суд виніс незаконне та взагалі необгрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що розрахована позивачем плата за утримання будинку та прибудинкової території у щомісячному розмірі 4 000 грн взагалі не містить будь-якого економічного обґрунтування, відомостей про те, з чого вона складається та на підставі чого позивачем було прийняте вищевказане розпорядження.

Також зазначав, що між позивачем та відповідачем не укладався жодний договір, яким би сторони погодили плату (ціну, тариф) за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 4 000 грн, а також позивачем не надано до суду жодного доказу, який би підтверджував факт інформування відповідача про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до законодавства.

Доказів ознайомлення відповідача з тарифами, встановленими згідно розпорядження, та ухилення відповідача від підписання договору позивачем до суду не було надано, а отже щомісячне нарахування позивачем 4000 грн за послуги з утримання будинку та прибудинкової території є безпідставним.

Відсутність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем щодо зміни ціни (тарифу) за послуги з утримання будинку та прибудинкової території та відсутність обґрунтованих розрахунків такої послуги, виключає можливість стягнення з відповідача коштів за ці послуги, факт надання яких позивачем також не доведено.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник апелянта також зазначав, що суд першої інстанції безпідставно визнав встановленою обставину, яка не була доведеною позивачем, а саме встановив факт надання позивачем відповідачу послуг з утримання будинку та прибудинкової території без будь-яких доказів, які це підтверджують. Долучений до матеріалів справи розрахунок нарахованих до сплати платежів за житлово-комунальні послуги не може підтверджувати факт їх надання, крім того, не дає змоги встановити підстави проведених нарахувань та їх обґрунтованість. Позивачем не надано до суду жодних доказів, які б підтверджували фактичні понесені витрати по утриманню будинку та прибудинкової території.

25 лютого 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача - адвоката Веніамінової Антоніни Павлівни, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

06 березня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла відповідь на відзив від представника апелянта, просив зокрема не приймати докази позивача, які були подані разом з відзивом на апеляційну скаргу та підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

26 травня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача та просив врахувати дані пояснення при розгляді апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач вселилась і проживає у гуртожитку на підставі ордеру на кімнату в гуртожитку №371/04-36 від 31.10.2012, яким їй надано право на зайняття кімнат АДРЕСА_2 .

Під час проживання в гуртожитку відповідач споживала комунальні послуги, а тому має обов`язок відшкодувати позивачу їх вартість, що передбачено п. 11 Положення про користування гуртожитками.

В розрахунку позивача приведено всі складові заборгованості за вказаний період часу та їх щомісячний розмір, надані розпорядчі документи, якими змінено розмір плати за проживання в гуртожитку. Відповідач зазначений розмір заборгованості по комунальним послугам не спростувала, свого розрахунку суду не надала. Часткова оплата відповідачкою в період з 01.04.2021 року по 30.11.2023 року житлово-комунальних послуг, не звільняє її від обов`язку їх оплати в повному розмірі.

Тому суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова Академії медичних наук України», що має наслідком їх задоволення в повному обсязі.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради.

Відповідно до ст. 128 ЖК України порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Жила площа у спеціальних гуртожитках для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, надається в порядку, що визначається відповідними органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Відповідно до ст. 130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року № 498 затверджено Примірне Положення про користування гуртожитками, яке визначає порядок користування гуртожитками: жилою площею, жилими та іншими приміщеннями в них, дія якого поширюється на всі гуртожитки незалежно від форми власності.

Пунктом 3 даного Положення передбачено, що жила площа в гуртожитках надається: у вигляді окремого жилого приміщення для відособленого користування однієї особи чи сім`ї; у вигляді ліжко-місця для проживання одиноких осіб, які не перебувають між собою в сімейних відносинах. Розмір жилої площі, що надається в гуртожитку, не може бути менше ніж 6 кв. метрів на одну особу.

Відповідно до п. 6 Положення на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає особі ордер за формою згідно з додатком, який є єдиним документом, що підтверджує право вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Під час одержання ордера пред`являються документи, що посвідчують особу наймача та всіх членів сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, - свідоцтва про народження), включених до ордера.

Відповідно до п. 10 Положення наймачі жилої площі в гуртожитку та члени їх сімей, які проживають разом з ними, мають право на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством.

Відповідно до п. 11 Положення наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані: своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 15 Положення особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору. Плата за проживання у гуртожитку включає: витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі).

Правовідносини, які виникають між мешканцем гуртожитку і його власником (володільцем), є договірними і відносяться до правовідносин з договору найму жилого приміщення у поєднанні з договором про надання послуг з обслуговування приміщення та його утримання (комунальних послуг).

Відповідно до ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Оскільки плата за проживання у гуртожитку, який не відноситься до державної або комунальної власності, на відміну від плати за житлово-комунальні послуги, відноситься до вільних цін, згідно з положеннями Закону України «Про ціни та ціноутворення», таким чином суб`єкт господарювання є самостійним у визначенні розміру та розрахунку (порядку розрахунку) плати за проживання у такому гуртожитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобо`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» регулюються основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З 01 травня 2019 року введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII.

Згідно з п. 1 ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року праву споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів кореспондує обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Встановлено, що 15.11.2012 Державною установою «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова Академії медичних наук України» видано ОСОБА_1 корінець Ордера № 371/04-36 на право зайняття кімнат № 154, 159 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Президії Національної академії медичних наук України від 17.05.2018 № 3/18 визначено перелік об`єктів нерухомого майна, які передані на праві оперативного управління ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова Академії медичних наук України», зокрема, гуртожиток літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1.

Права позивача на вказаний об`єкт нерухомого майна підтверджується також Витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 02.10.2020 № 226494648.

Розпорядженням Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова Академії медичних наук України» від 02.09.2022 № 76 «Про приведення до економічно обґрунтованих тарифів за обслуговування та утримання структурного підрозділу ДУ «НІССХ ім. М.М. Амосова НАМНУ» - гуртожиток (АДРЕСА_1», починаючи з 01.11.2022 встановлено тариф за обслуговування та утримання гуртожитку:

-для діючих працівників Інституту в розмірі 12 гривень за 1 квадратний метр займаної площі;

-для діючих працівників НАМН України в розмірі 18 гривень за 1 квадратний метр займаної площі;

-для мешканців гуртожитку, які не працюють в Інституті та НАМН України - 1000 грн. за одне ліжко-місце. Вказана сума не включає платежі за житлово-комунальні послуги, які надаються мешканцям гуртожитку;

-для мешканців гуртожитку, які звільнилися з Інституту та НАМН України, у зв`язку з виходом на пенсію, тариф становитиме згідно п. 1.1 або п. 1.2 Цього Розпорядження (в залежності, з якої установи особа вийшла на пенсію).

Розпорядженням Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова Академії медичних наук України» від 02.06.2023 № 14 «Щодо усунення порушень виявлених в ході перевірки Північним офісом Держаудитслужби» визначено за період з 01.01.2020 по 01.12.2020 здійснити перерахунок мешканцям гуртожитку згідно тарифу:

-для мешканців першого поверху - 9,41 грн. за 1 квадратний метр;

-для мешканців інших поверхів 10,18 грн. за 1 квадратний метр.

Відповідно до розрахунку позивача за період з 01.02.2020 року по 01.11.2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 86 216,99 грн, яка нарахована на 27,70 квадратних метрів на склад сім`ї з 5 осіб (а.с. 123-124).

Звретаючись з відзивом на позовну заяву відповідач зазначила, що в період з 01.04.2021 року по 30.11.2023 року вона сплатила позивачу плату за житлово-комунальні послуги на загальну суму 40500 грн, з яких за 2021 року - 11500 грн, за 2022 року - 24 000 грн та за період 01.01.2023 року - 30.11.2023 року - 5000 грн, що не заперечується позивачем, оскільки саме така сума ним зазначена у зведеному розрахунку суми заборгованості (розділ «Сплачено»), який було долучено до позовної заяви.

Однак вказані дані не відповідають повному обсягу здійснених відповідачем платежів, оскільки позивачем не взято до уваги наступні платежі відповідача:

1) платіж від 20.07.2021 року на суму 20 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 8353497;

2) платіж від 04.03.2023 року на суму 3500 грн, що підтверджується інформацією з додатку АТ КБ «ПриватБанк»;

3) платіж від 14.04.2023 року на суму 3500 грн, що підтверджується інформацією з додатку АТ КБ «ПриватБанк»;

4) платіж від 23.05.2023 року на суму 3500 грн, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» № 9306-4653-1418-1051;

5) платіж від 27.12.2023 року на суму 3000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» № 9328-2539-7633-5313 ;

6) платіж від 27.12.2023 року на суму 3000 грн, що підтвердужється платіжною інструкцією № 35974062 (а.с. 81-88).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки з вимог вищезазначених норм відповідач зобов`язаний своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку та спожиті житлово-комунальні послуги в ньому, у визначених розмірах, проте свій обов`язок в повному обсязі не виконує.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги по утриманню будинку та прибудинкової території за тарифом у щомісячному розмірі 4000 грн, який був встановлений позивачем самостійно без будь-якого економічного обгрунтування, без інформування відповідача про намір зміни тарифу на комунальні послуги з обгрунтуванням такої необхідності та без погодження з відповідачем, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.

02 вересня 2022 рорку розпорядженням № 76 «Про приведення до економічно обгрунтованих тарифів за обслуговування та утримання сруктурного підрозділу Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова Академії медичних наук України» - гуртожиток (АДРЕСА_1) у пункті 1.3. розпорядження встановлено, що для мешканців гуртожинку. Які не працюють в Інституі та НАМН України - 1000 грн за одне ліжко-місце. Якщо мешканець займає кімнату, то сума розраховується залежно від типу кімнати - для проживання двох осіб чи для проживання трьох осіб і сума розраховується відповідно як за два або за три ліжко-місця. Вказана сума не включає платежі за житлово-комнульані послуги, які надаються всім мешканцям гуртожитку (водопостачання, водовідведення, теплопостачання, постачання електроенергії, інші комунальні послуги, не влючені до суми оплати за обслуговування та утримання структорного підрозділу - гуртожиток). (а.с. 110)

Пунктом 2 розпорядження №76 нові тарифи оплати за обслуговування та утримання гуртожитку введено в дію з 01 грудня 2022 року.

Під час судового розгляду відповідач не заперечувала та не спростовувала факт проживання у двох кімнатах № 154 (2 ліжко-місця) та кімнаті № 159 (2 ліжко-місця).

Також з матеріалів справи встановлено, що відповідач станом на момент виникнення заборгованості не перебувала у трудових відносинах з позивачем, про що свідчить записи у трудовій книжці відповідача (а.с. 68-80).

Таким чином, відповідач є мешканцем гуртожитку, яка не є працівником Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова Академії медичних наук України» та НАМН України, займає 4 ліжко-місця, що відповідає нарахуванням у сумі 4000 грн в місяць, починаючи з 01.12.2022 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано до суду жодного доказу, який би підтверджував факт інформування відповідача про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до законодавства, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідачем не було обґрунтовано, яким чином у разі неналежного повідомлення відповідача щодо підвищення тарифів впливає на її право не виконувати договірних зобов`язань щодо здійснення оплати за отримані послуги.

Доводи апеляційної скраги про те, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі не врахував здійснені відповідачем часткові платежі, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки в розрахунку є описка ,замість 40 000 грн вказано 4000 грн, однак кінцева сума є вірною та враховано 40 000 грн, а тому ці доводи є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального і процесуального права, а тому й відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду та додаткове рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не можуть бути скасовані з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Бровченка Ігора Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «02» червня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

О.В. Желепа