ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 712/7357/24
Провадження № 22-ц/821/879/25
Категорія: 311020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

за участю секретаря: Гладиш О.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: адвокат Гаврилов Дмитро Олексійович,

відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради»,

представник відповідача: адвокат Пасіченко Карина Павлівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника Комунального некомерційного підприємства «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» - адвоката Пасіченко Карини Павлівни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2025 року (ухваленого під головуванням судді Марцішевської О.М. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси, повний текст судового рішення складено 04 березня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

14 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 на підставі наказу № 31 від 22.07.2000 прийнята на посаду лікаря-дерматовенеролога в Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер.

Згідно довідки МСЕК ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи.

Згідно наказу № 48 від 28.12.2018 у зв`язку із реорганізацією ОСОБА_1 переведена до КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради».

22.03.2024 Черкаська обласна рада прийняла рішення № 23-10/VIII «Про припинення юридичної особи - КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради».

Згідно з вказаним рішенням вирішено припинити юридичну особу - КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» в результаті реорганізації шляхом приєднання до юридичної особи - КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради».

На підставі рішення Черкаської обласної ради від 22.03.2024 № 23-10/VIII «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» прийнято наказ № 9 від 02.04.2024 «Про попередження працівників КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» про звільнення», відповідно до якого доведено всім працівникам про майбутнє вивільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із реорганізацією.

Наказом КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» від 14.05.2024 № 10 звільнено працівників у зв`язку із рішенням Черкаської обласної ради «Про припинення юридичної особи - КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради». Наказ КНП « Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» від 14.05.2024 № 10 не містить ані прізвища позивача, ані посади, з якої її було звільнено.

Вказує, що 31.05.2024 вона відповідно до статті 49-2 КЗпП звернулась до КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» із заявою з вимогою запропонувати їй іншу роботу.

Листом від 03.06.2024 № 298/01-16 відповідач відмовив позивачу надати іншу роботу.

03.06.2024 їй видано трудову книжку.

11.06.2024 направлено адвокатський запит до відповідача про надання довідки про середньоденну заробітну плату.

Вказує, що в порушення норм трудового законодавства, її протиправно звільнено з посади лікаря-дерматовенеролога без пропозиції іншої роботи, оскільки у відповідності до чинного законодавства їй не було запропоновано жодної вакансії відповідно до кваліфікації.

Звертає увагу, що всіх інших працівників відповідача працевлаштовано у КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради », який є правонаступником КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради ».

Щодо компенсації середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, вказує, що у відповідності до чинного законодавства у зв`язку з неправомірним звільненням працівнику виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

На підставі наведеного, позивачка просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» від 14.05.2024 № 10 в частині звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-дерматовенеролога в КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради»;

- стягнути з КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.06.2024 по день винесення рішення суду та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

16 грудня 2024 року представник позивача подав до суду клопотання про уточнення позовних вимог, в якому посилався на те, що ОСОБА_1 звернулась до Соснівського районного суду м.Черкаси з позовом до КНП « Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № 896614 від 11.11.2024 державна реєстрація КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» припинена 19.09.2024р., дані про юридичну особу - правонаступника: Комунальне некомерційне підприємство «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» (код 02005622, м. Черкаси, вул. Кавказька, 229, 18002).

Просить суд : визнати протиправним та скасувати наказ КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» від 14.05.2024 № 10 в частині звільнення ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-дерматовенеролога в КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради»; стягнути з КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.06.2024 по день винесення рішення суду та стягнути з КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року замінено відповідача КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» на правонаступника КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради».

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2024 року прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову та продовжено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2025 року позов задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 10 від 14 травня 2024 року КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» в частині звільнення ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-дерматовенеролога КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» з 04 червня 2024 року.

Стягнуто з КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 169 122,04 грн з утриманням податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

Стягнуто з КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» на користь держави судовий збір в сумі 1691,22 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку, але не більше ніж за один місяць.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, судом встановлено, що відповідач у даній справі не дотримався вимог частини другої статті 40 КЗпП України про вжиття заходів для переведення працівника на вакантну посаду, що відповідала її кваліфікації та освіті, не виконав свого обов`язку з працевлаштування позивачки, не запропонував їй усі наявні вакантні посади, тому суд дійшов висновку про незаконність звільнення та поновлення позивачки на роботі.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив із того, щосередньоденна заробітна плата за два останні відпрацьовані місяці перед звільненням 03 червня 2024 року склала (19 432,22+20 000,24)/(22+23) = 876,28 грн.

Оскільки день звільнення 03 червня 2024 року був робочим днем позивачки, відповідно вимушений прогул тривав з 04 червня 2024 року по 27 лютого 2025 року (193 робочих днів) і тому середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 193*876,25 = 169 122,04 грн, який підлягає стягненню з відповідача з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій через систему «Електронний суд» 04 квітня 2025 року, представник КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» - адвокат Пасіченко К.П., вважаючи оскаржуване рішення необгрунтованим, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, без повного дослідження та надання оцінки всім наявним у справі доказам, просила суд скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2025 року та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції від 16.12.2024 по даній справі щодо прийняття до розгляду заяви про зміну предмету позову є такою, що суперечить вимогам ЦПК України, дана заява не повинна була враховуватися під час прийняття рішення, а повинна була бути залишена без розгляду.

Звертає увагу, що ЦПК України не передбачає такий вид процесуального документа, як «заява про уточнення позовних вимог», а зміна предмету позову означає зміну вимоги, з якою позивачка звернулась до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких грунтується вимога позивача.

Посилаючись за висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 723/1233/17, згідно якого зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: заміна одних позовних вимог іншими; доповнення позовних вимог новими; вилучення деяких із позовних вимог; пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин, а також на ч. 3 ст. 49 ЦПК України, вказує, що заява про уточнення позовних вимог подана з порушенням норм процесуального права, оскільки розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження і на час подання заяви про уточнення позовних вимог , вже розпочався розгляд справи по суті.

Наголошує на тому, що заява про уточнення позовних вимог не містить жодних обґрунтувань щодо поважності пропуску строку для подання заяви про зміну предмету позову, встановлених ч. 3 ст. 49 ЦПК України та прохання про його поновлення.

Вказує, що суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка подана з порушення вимог ЦПК України та повинна бути залишена без розгляду, а не прийнята до розгляду та врахована під час прийняття рішення у даній справі.

Судом першої інстанції при прийнятті рішення протиправно не взято до уваги наступні докази, які подавалися відповідачем, зокрема, копію розпорядження Черкаської обласної ради № 190-р від 28.06.2024 «Про затвердження передавального акта активів та пасивів КП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради».

Вказує на необґрунтованість тверджень суду першої інстанції про те, що згідно пояснень відповідачів, змісту рішення № 23-10/VІІІ від 22.03.2024 і штатного розпису КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради», затвердженого 31.05.2024 не встановлено зменшення штатної кількості лікарів в ході припинення КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» в результаті реорганізації шляхом приєднання до юридичної особи - КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради», оскільки до затвердження штатного розпису від 31.05.2024, який вводився в дію 01.06.2024, в КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» було затверджено лише 4 посади лікаря-дерматовенеролога, що виключало можливість прийняти всіх лікарів-дерматовенерологів від КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради».

Крім того, на думку скаржника, судом першої інстанції не вказано, в чому полягає протиправність дій КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» в частині прийняття наказу про звільнення, який прийнятий іншою юридичною особою та за відомих лише тій юридичній особі обставин.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 21 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гаврилов Д.О., вважаючи доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права безпідставними, вказує, що апелянт помилково вважає позивача кредитором, оскільки правовідносини між позивачем та відповідачем склалися на підставі КЗпП, а не договірних відносин згідно норм ЦПК, тому позивач не є кредитором, а є працівником, на якого розповсюджуються гарантії трудового законодавства.

Вказує, що звільнення ОСОБА_1 є протиправним, тому рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення позивачки та поновлення її на посаді лікаря-дерматовенеролога є правомірним та таким, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права із урахуванням актуальної практики Верховного Суду.

Також вважає законним рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку із чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 березня 2024 року Черкаською обласною радою прийнято рішення № 23-10/VIII «Про припинення юридичної особи - КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради», яким вирішено: 1. Припинити юридичну особу - КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» в результаті реорганізації шляхом приєднання до юридичної особи - КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради». 2. Встановлено, що КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» є правонаступником прав та обов`язків КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради». 3. Встановлено строк для заявлення вимог кредиторами 2 місяці з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи - КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради». Утворено комісію з припинення - КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» та затверджено її склад. 5. Комісія з припинення: 1) протягом трьох робочих днів з дати прийняття цього рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію, щодо прийняття рішення про припинення юридичної особи та надати йому відповідні документи; 2) письмово повідомити кредиторів про реорганізацію КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради»; 3) підготувати передавальний акт та подати його на затвердження у встановленому порядку; 4) здійснити інші заходи, передбачені чинним законодавством України. 6. Попереджено виконуючу обов`язки директора КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» Мариноху Марину Володимирівну про наступне звільнення із займаної посади згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з реорганізацією закладу.

02 квітня 2024 року КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» прийнято наказ № 9 «Про попередження працівників КНП «ЧОШВД Черкаської обласної ради» про звільнення у зв`язку з рішенням Черкаської обласної ради від 22.03.2024 № 23-10/VIII «Про припинення юридичної особи КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» в результаті реорганізації закладу шляхом приєднання до юридичної особи КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради». Наказано: 1. Довести до відома всіх працівників КНП «ЧОШВД Черкаської обласної ради» про наступне звільнення із займаних посад згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з реорганізацією. 2 Відділу кадрів ознайомити з даним наказом працівників під особистий підпис. З даним наказом 02 квітня 2024 року під підпис була ознайомлена лікар дерматовенеролог ОСОБА_1

14 травня 2024 року КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» прийнято наказ № 10 «Про звільнення працівників КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради». Наказано: 1. Звільнити працівників 03.06.2024 у зв`язку з рішенням Черкаської обласної ради «Про припинення юридичної особи Комунальне некомерційне підприємство «Черкаської обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» за п. 1 стаття 40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією закладу. 2. Головному бухгалтеру вчинити заходи, передбачені чинним законодавством України, пов`язані зі звільненням: 2.1. Компенсації за дні невикористаної відпустки; 2.2. Вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку. 3. Головній сестрі медичній відповідальній за ведення кадрів, видати трудову книжку із відповідним записом. З наказом лікар дерматовенеролог ОСОБА_1 була ознайомлена під підпис 14.05.2024.

Штатний розпис КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» затверджений 31 травня 2024 року.

31 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до КНП « Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради», в якій в зв`язку з реорганізацією КНП « Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» просила надати їй іншу роботу на тому самому підприємстві.

03 червня 2024 року за № 298/01-16 КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» надав відповідь про те, що заклад припиняє свою діяльність на підставі рішенням Черкаської обласної ради № 23-10/VIII від 22.03.2024, у зв`язку з цим запропонувати роботу на тому самому підприємстві неможливо.

Відповідно до журналу обліку заяв про прийняття, переведення та звільнення вбачається подання працівниками КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» заяв від 30.05.2024 та 31.05.2024 на переведення на посади до КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради». Заява ОСОБА_1 про надання роботи в КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» була зареєстрована в журналі обліку пропозицій заяв і скарг громадян.

11 червня 2024 року № 01-06/А-19 КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» надано відповідь про те, що не має змоги надати ОСОБА_1 роботу відповідно до фаху та кваліфікації. В той же час, їй було запропоновано вакантну посаду молодшої медичної сестри (санітарки).

28.06.2024 затверджений передавальний акт активів і пасивів КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради».

Відповідно до відповіді № 896614 від 11.11.2024 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» припинено в результаті реорганізації 19.09.2024; правонаступником є КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради», м. Черкаси, вул. Кавказька, 229, код 02005622.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 , її доходи становлять: за квітень 2024 року 19 432,22 грн. (22 робочі дні), за травень 2024 року 20 000,24 грн. (23 робочі дні).

Вказані дані узгоджуються з відповіддю № 1156010 від 27.02.2025 на запит суду з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Відповідно до частин першої, шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Засобом реалізації права на працю, що гарантовано Конституцією України, є трудовий договір.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частини перша, третя статті 21 КЗпП України).

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як роз`яснено у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Згідно з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі №519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі №696/985/15-ц, від 17 січня 2024 року у справі № 761/9006/22, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників.

Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

У постановах Верховного Суду України від 27 червня 2012 року (справа № 6-65цс12), від 01 квітня 2015 року (справа № 6-40цс15), від 25 травня 2016 року (справа № 6-3048 цс15), а також у постановах Верховного Суду від 09 квітня 2020 року (справа № 760/21020/15), від 16 квітня 2020 року (справа № 760/25127/18-ц), від 12 серпня 2020 року (справа №753/3889/17), від 22 вересня 2020 року (справа № 161/7196/19), від 27 липня 2021 року (справа № 756/7222/18) по питанню застосування норм ст.42 і ст.49-2 КзпП України сформульовані такі правові висновки.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст.49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи, інша наявна робота.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, у тому числі і у новостворених підрозділах, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Як вбачається із матеріалів справи, 22 березня 2024 року Черкаською обласною радою було прийнято рішення № 23-10/VIII «Про припинення юридичної особи - КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради», яким вирішено припинити юридичну особу - КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» в результаті реорганізації шляхом приєднання до юридичної особи - КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради.

02 квітня 2024 року КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» прийнято наказ № 9 «Про попередження працівників КНП «ЧОШВД Черкаської обласної ради» про звільнення у зв`язку з рішенням Черкаської обласної ради від 22.03.2024 року № 23-10/VIII «Про припинення юридичної особи КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради».

З даним наказом 02 квітня 2024 року під підпис була ознайомлена лікар дерматовенеролог ОСОБА_1

14 травня 2024 року КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» прийнято наказ № 10 «Про звільнення працівників КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради».

З наказом лікар дерматовенеролог ОСОБА_1 була ознайомлена під підпис 14.05.2024.

Позивачем не заперечується факт належного повідомлення про її звільнення у зв`язку з припиненням юридичної особи КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» в результаті реорганізації закладу шляхом приєднання до юридичної особи КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради», хоча в наказі про звільнення № 10 від 14.05.2024 не міститься її прізвища та посади, проте, ОСОБА_1 вважає, що власник не вчинив визначеної законом дії щодо її працевлаштування.

Колегія суддів вважає, що такі посилання позивача знайшли своє об`єктивне підтвердження.

Так, із наданих суду доказів вбачається, що 31 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до КНП « Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради», в якій в зв`язку з реорганізацією КНП « Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» просила надати їй іншу роботу на тому самому підприємстві.

03 червня 2024 року за № 298/01-16 КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» надав відповідь про те, що заклад припиняє свою діяльність на підставі рішенням Черкаської обласної ради № 23-10/VIII від 22.03.2024, у зв`язку з цим запропонувати позивачці роботу на тому самому підприємстві неможливо.

Відповідно до журналу обліку заяв про прийняття, переведення та звільнення вбачається подання працівниками КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» заяв від 30.05.2024 та 31.05.2024 на переведення на посади до КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради». Заява ОСОБА_1 про надання їй роботи в КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» була зареєстрована в журналі обліку пропозицій, заяв і скарг громадян.

11 червня 2024 року № 01-06/А-19 КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» надало відповідь , з якої вбачається, що підприємство не має змоги надати позивачці роботу відповідно до фаху та кваліфікації. В той же час, ОСОБА_1 було запропоновано вакантну посаду молодшої медичної сестри (санітарки).

Водночас, відповідачем доказів на підтвердження того, що посади, які позивач може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, в тому числі посада «лікар-дематовенеролог», були зайняті іншими працівниками та не були вакантними, до матеріалів справи надано не було.

Із наведеного слідує, що позивачці на момент її звільнення 03 червня 2024 року не було запропоновано посаду відповідної кваліфікації та освіти, що є порушенням вимоги ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України щодо належного та своєчасного повідомлення працівника про звільнення, а також щодо працевлаштування працівника при реорганізації закладу.

Крім того, вбачається, що штатний розпис КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради», затверджений 31.05.2024, мав таку ж кількість лікарів-дерматовенерологів, як і КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради», що підтверджується списком співробітників, які були ознайомлені з наказами № 9 та № 10, тобто штатна кількість лікарів відповідної кваліфікації не змінилась ( не зменшилась).

Доказів на спростування зміни штатної кількості посад «лікар-дематовенеролог» відповідачем до суду не надано.

Є необґрунтованими посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що відповідно до штатного розпису від 31.05.2024, який вводився в дію з 01.06.2024, в КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» було затверджено лише 4 посади «лікаря-дерматовенеролога», що виключало можливість прийняття всіх лікарів дерматовенерологів від КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради», оскільки вони спростовуються зазначеним штатним розписом, в якому за порядковими номерами 10-14 посада лікар дерматовенеролог з визначенням категорій (в.к) у графі кількість штатних посад вказано 6 ( 3.0 і 3.0), лікар дерматовенеролог І к - вказано 1 посада ( 1,0), лікар дерматовенеролог ІІ к - вказано 2 посади (2.0), лікар-дерматовенеролог (д/в) б.к вказано 1 посада (1.0), що разом становить 10 посад, (а.с. 43, зворотня сторона 139).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши обставини справи, які підлягають обов`язковому з`ясуванню у даній категорії справ, а саме, що у роботодавця позивачки КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради», правонаступником якого є КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» мали місце зміни в організації виробництва і праці в результаті реорганізації шляхом приєднання; штатна кількість лікарів відповідної категорії не змінилась, врахував те, що відповідач не дотримався вимог ч.2 статті 40 КЗпП України про вжиття заходів для переведення працівника на вакантну посаду, що відповідає її кваліфікації та освіті, не виконав свого обов`язку з працевлаштування позивачки, не запропонував їй усі наявні вакантні посади, та дійшов правильного висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1 та поновлення її на роботі.

Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про незазначення судом першої інстанції, в чому полягає протиправність дій КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» щодо прийняття наказу про звільнення, який прийнятий іншою юридичною особою, оскільки в даній категорії справ, відповідач КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» є правонаступником КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради», а при реорганізації юридичної особи, її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до іншої юридичної особи. При цьому, до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й у трудових відносинах, в тому числі, обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

Вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною вимогою у справах про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, тому суд першої інстанції, встановивши обставини незаконного звільнення позивачки ОСОБА_1 , дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав, відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України для стягнення на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу .

Скаржником рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в апеляційному порядку фактично не оскаржується, не дивлячись на те, що апелянт просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2025 року та прийняти нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , проте, мотивів для скасування рішення суду в частині стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для перегляду рішення суду у частині стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

Щодо вимоги апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В апеляційній скарзі представник КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» - Пасіченко К.П. посилається на те, що ухвала суду першої інстанції від 16.12.2024 по даній справі щодо прийняття до розгляду заяви про зміну предмету позову є такою, що суперечить вимогам ЦПК України, дана заява не повинна була враховуватися під час прийняття рішення, а повинна була бути залишена без розгляду.

Перевіривши наведені доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів виходить із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 14.06.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 червня 2024 року відкрито провадженні у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

08 серпня 2024 року на адресу суду першої інстанції від КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» надійшов відзив на позовну заяву.

11.11.2024 року від представника КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, зокрема виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Відповідь №896614 від 11.11.2024.

Під час розгляду справи 11.11.2024 в судовому засіданні стороною позивача заявлено клопотання про залучення правонаступника.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року замінено відповідача КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» на правонаступника КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради».

Ухвала суду першої інстанції про заміну відповідача сторонами не оскаржувалась.

16 грудня 2024 року від представника позивача адвоката Гаврилова Д.О. на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання про уточнення позовних вимог, в якій він посилається на те, що у зв`язку із вступом в справі правонаступника відповідача просить 1) визнати протиправним та скасувати наказ КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» від 14.05.2024 № 10 в частині звільнення ОСОБА_1 2) поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-дерматовенеролога в КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради». 3) стягнути з КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.06.2024 по день винесення рішення суду. 4) стягнути з КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2024 року прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову та продовжено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву.

Приймаючи до розгляду заяву про зміну предмету позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовна заява в уточненій редакції предмету позову шляхом формулювання позовних вимог до правонаступника у межах раніше обраного способу захисту, подана з дотриманням вимог ст.49 ЦПК України у системному застосуванні із ст.55 ЦПК України, якою передбачено процесуальне правонаступництво на будь-якій стадії судового процесу, у зв`язку із чим суд прийшов до висновку про наявність підстав для прийняття до розгляду вказаної заяви, яка подана позивачем в порядку реалізації його процесуального права на обрання ефективного способу захисту порушеного права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів предмета і підстави позову.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу (постанови від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23)).

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (постанови Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 03 липня 2024 року у справі № 759/17146/20 (провадження № 61-7914св23), від 22 травня 2024 року у справі № 128/285/18 (провадження № 61-15740св23), Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 01 липня 2024 року у справі № 908/1884/23, від 25 квітня 2024 року у справі № 927/977/23 та інші.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Крім того, відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Статтею 55 ЦПК України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Враховуючи, що для захисту прав позивачки судом обґрунтовано за клопотанням її представника замінено відповідача КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» на КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради», це не є порушенням норм процесуального права, оскільки припинення юридичної особи КНП «Черкаський обласний шкірно-венерологічний диспансер Черкаської обласної ради» відбулося в ході розгляду даної справи.

В даному випадку, клопотання про уточнення позовних вимог зумовлено заміною відповідача, і як вірно зазначено судом першої інстанції, являє собою позовну заяву в уточненій редакції предмету позову шляхом формування позовних вимог до правонаступника у межах раніше вибраного позивачем способу захисту.

За наведених підстав, колегія суддів вважає, що відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, та вважає, що суд першої інстанції вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Комунального некомерційного підприємства «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» - адвоката Пасіченко Карини Павлівни залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Ю.В. Сіренко

О.М. Новіков

/повний текст постанови суду виготовлено 23 травня 2025 року/