Провадження № 22-ц/812/852/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 травня 2025 року м. Миколаїв

справа №485/2263/24

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Снігурівська міська рада Миколаївської області, Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 13 березня 2025 року під головуванням судді Соловйова О.В., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Заявник зазначала, що проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 як чоловік та жінка без укладання шлюбу більше 20 років за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спільного сумісного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. В 2024 року ОСОБА_2 був мобілізований до лав Збройних Сил України. У жовтні 2024 року вона отримала від ІНФОРМАЦІЯ_1 сповіщення сім`ї № 146 від 07 жовтня 2024 року про те, що її чоловік 02 жовтня 2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Гірник Покровського району Донецької області зник безвісти.

Посилаючись на викладені обставини та на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу їй необхідно для отримання одноразової грошової допомоги після загибелі чоловіка та інших соціальних пільг, ОСОБА_1 просила встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу її з ОСОБА_2 , який зник безвісти 02 жовтня 2024 року під час виконання бойового завдання, у період з 01 червня 2003 року по 20 червня 2024 року.

Представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України - Тищенко М.М. - подала пояснення, в яких просила залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 . Зазначила, що заявницею нічого не зазначено про родичів зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , які також мали б право на отримання грошового забезпечення, тому у справі, можливо, вбачається спір про право. За наявності спору про право, встановлення юридичного факту повинно вирішуватися не в порядку окремого провадження, а в позовному провадженні. Крім того також зазначає, що заявниця не скористалась правом позасудового порядку встановлення статусу члена сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця.

Аналогічні пояснення надійшли від представника заінтересованої особи - Військової частини НОМЕР_1 - Грабика В.В.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зник безвісти 02 жовтня 2024 року під час виконання бойового завдання, однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 01 червня 2003 року по 20 червня 2024 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що позивачкою доведено належними доказами факт спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у вищезазначений період, встановлення цього факту потрібно заявниці з метою реалізації її прав, передбачених Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», а тому він буде мати для неї юридичне значення, та з матеріалів справи не вбачається існування спору про право.

В апеляційній скарзі представник Військової частини НОМЕР_1 - Грабик В.В. -зазначав, що підставою звернення до суду ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу є отримання виплати грошового забезпечення у зв`язку з зникненням безвісти ОСОБА_2 . Разом з тим, заявниця не зверталась із заявою на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про надання виплат, а отже не скористалась правом позасудового порядку отримання виплати грошового забезпечення. Також звертав увагу, що Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. №884, чітко визначений вичерпний перелік осіб, яким здійснюється виплата грошового забезпечення, серед яких відсутні такі як «чоловік та жінка які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу». Апелянт зазначав, що відповідно до ч. 2 ст. 21 Сімейного кодексу України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Також вказував, що до своєї заяви ОСОБА_1 не надала доказів відсутності родичів у зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , які мали б право на отримання грошового забезпечення, тому у справі вбачається спір про право. За наявності спору про право встановлення юридичного факту повинно вирішуватися не в порядку окремого провадження, а в позовному провадженні, що узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2024 року у справі №759/1894/23. З урахуванням викладеного представник військової частини НОМЕР_1 - Грабик В.В. - просив скасувати рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року, а заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Козирєва А.В. - просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Зазначала, що в поданій до Снігурівського районного суду Миколаївської області заяві ОСОБА_1 вказувала, що факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 потрібно встановити з метою збереження грошового забезпечення і інших соціальних пільг, одноразової грошової допомоги, згодом в судовому засіданні 13 березня 2025 року нею було підтверджено, що даний факт потрібний також для можливості звернення до відповідних державних органів та громадських організацій для отримання відомостей щодо долі зниклого безвісти ОСОБА_2 . На сьогодні ОСОБА_2 має статус зниклого безвісти військовослужбовця, з чого випливає, що відсутні підстави для звернення до командира військової частини НОМЕР_1 про надання виплат грошового забезпечення. Доводи апелянта про те, що заявниця не надала доказів відсутності родичів у зниклого безвісти ОСОБА_3 не заслуговують на увагу. Так, в матеріалах справи є заява ОСОБА_1 від 17 лютого 2025 року про долучення свідоцтв про народження ОСОБА_2 , свідоцтв про смерть його батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , свідоцтва про народження та шлюб сестри ОСОБА_5 та про ії смерть, інші родичі відсутні. Ця заява була отримана апелянтом 17.02.2025 року, тобто до винесення рішення. Доказів про наявність спору про право на отримання одноразової грошової допомоги в процесі розгляду справи не заявлено і не виявлено. За такого адвокат Козирєва А.В., вважає, що рішення суду постановлено у відповідності до вимог матеріального та процесуального закону, є обгрунтованим та таким, що відповідає матеріалам справи.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник Військової частини НОМЕР_1 - Грабик В.В. - підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України - Тищенко М.М. - надала пояснення, згідно яким Міністерство оборони України не погоджується з оскаржуваним рішенням суду та підтримує апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 .

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 5 частини другої ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з підпунктом 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим, нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Схожі правові позиції неодноразово висловлювались Верховним Судом, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16, від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19, від 27.03.2025 року у справі № 127/10809/23.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Приписами статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Належним чином дослідивши та оцінивши надані заявницею докази у їх сукупності відповідно до вимог ст. 89 ЦПКУ України, судом першої інстанції встановлено, що заявниця ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу, за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за вищезазначеною адресою (яка є місцем реєстрації ОСОБА_2 ) підтверджується довідкою Снігурівської міської ради від 25 жовтня 2024 року, виданої на підставі Акту про фактичне місце проживання (а.с. 5, 6).

Той факт, що ОСОБА_1 з ОСОБА_2 починаючи з літа 2003 року проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя підтвердили допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_6 (тітка зниклого безвісти ОСОБА_2 , ОСОБА_7 (співмешканка ОСОБА_2 до 2002 року) і ОСОБА_8 (мати заявниці).

З наданих заявницею фотознімків також вбачається її спільне з ОСОБА_2 проведення дозвілля (а.с. 182зв. -183).

Крім того факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю підтверджується постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 09.09.2011 року у справі № 3-1122/11, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) у зв`язку із вчиненням сімейної сварки зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 (а.с. 158).

Відповідно до додатку до трудового договору укладеного між працівником ОСОБА_2 і фізичною особою, яка використовує найману працю, ОСОБА_10 від 05 вересня 2012 року, а саме - особової картки працівника ОСОБА_2 - вбачається, що в анкетних даних зазначено його родинні зв`язки: «співмешканка ОСОБА_1 » (а.с. 135-138).

Згідно особової медичної книжки заявниці в графі «4. Домашня адреса» вказано " ОСОБА_11 , 26". У вказаній особовій медичній книжці не вказана дата її видачі, однак у вказаній книжці зазначено про проходження медичного огляду у відповідних спеціалістів в листопаді 2013 року та підписи лікарів засвідченні відповідними печатками (а.с. 171-172).

20 червня 2024 року ОСОБА_2 мобілізовано до Збройних Сил України, що підтверджується записами його військового квитка серії НОМЕР_2 та обліково-послужної картки.

З обліково-послужної картки до військового квитка серії НОМЕР_2 слідує, що військовослужбовець ОСОБА_2 у графі «Сімейний стан» зазначив як близьку особу - цивільну дружину ОСОБА_1 , інших осіб не зазначено (а.с. 88).

Заявниці ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 за вих. № 3/2876 від 07 жовтня 2024 року було надіслано Сповіщення сім"ї № 146 від 07 жовтня 2024 року про те, що старший сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , командир бойової машини - командир третього механізованого відділення другого механізованого взводу першої механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти 02 жовтня 2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Гірник Покровського району Донецької області, та зазначено що вказане сповіщення є підставою для подання документів для збереження грошового забезпечення і надання пільг в установленому законодавством порядку (а.с. 7).

За даним фактом, заявниця звернулась 10 жовтня 2024 року з заявою до чергової частини ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області про вжиття заходів до встановлення місця знаходження її співмешканця ОСОБА_2 , відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2024 року за № 0000480 за ознаками вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 8).

Згідно листа Снігурівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 16 січня 2025 року № 60/23.4-31 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зареєстрованих шлюбах не перебували, перевірку було проведено по первинним та поновленим актовим записам про шлюб з 2018 року по 2025 роки (а.с. 78).

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що заявницею підтверджено належними, достатніми та переконливими доказами факт її спільного проживання з ОСОБА_2 у період з 01 червня 2003 року по 20 червня 2024 року однією сім`єю, як подружжя без реєстрації шлюбу. Також суд вірно виходив з того, що встановлення такого факту має юридичне значення для заявниці ОСОБА_1 оскільки надає їй можливість скористатись правами та соціальним захистом родичів осіб, зниклих безвісти, передбачених Законом України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти" та відсутні підстави вважати, що існує спір про право між заявницею та заінтересованими особами. Також судом встановлено, що батьки та рідна сестра ОСОБА_2 померли.

За такого суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Посилання апеляційної скарги на те, що встановлення факту, про який просить ОСОБА_1 , не буде мати для юридичного значення, спростовується наступним.

Так, правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечує правове регулювання відносин, пов`язаних із встановленням та обліком, розшуком і соціальним захистом таких осіб та їхніх родичів визначає Закон України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти" № 2505-VIII від 12.07.2018 року (з наступними змінами) (стаття 3 Закону).

У статті 6 вищевказаного Закону зазначено права близьких родичів та членів сім`ї осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме). Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України. Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб. Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

У частині першій статті 1 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти" вказано, що у цьому Законі термін «близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин» вживається в такому значенні: чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Також не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не надала доказів відсутності родичів у зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , які мали б право на отримання грошового забезпечення, а тому у справі вбачається спір про право.

Так, під час розгляду справи судом першої інстанції за клопотанням ОСОБА_1 до матеріалів справи були долучені: свідоцтво про народження ОСОБА_2 , свідоцтва про смерть його батьків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , свідоцтва про народження та шлюб сестри ОСОБА_5 та про ії смерть, та заявниця зазначала, що інші родичі відсутні.

Крім того, заповнюючи обліково-послужну картку до військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 у графі «Сімейний стан» зазначив як близьку особу - цивільну дружину ОСОБА_1 , інших осіб не зазначено.

У постанові від 19 лютого 2025 року у справі № 298/1350/22 Верховний Суд вказував, що під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У вказаній справі заявниця просила встановити факт, який дає їй право на отримання виплат, що вона є членом сім`ї рідного брата, який був військовослужбовцем ЗСУ і загинув під час виконання обов`язку щодо захисту Батьківщини в ході бойових дій.

Верховний Суд виснував, що у таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів. Відповідно, між заявницею та Міністерством оборони України такого спору бути не може, оскільки ця заінтересована особа не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, що містяться у пункті 106 постанови Великої Палати Верховного суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21.

З огляду на викладе, доводи апеляційної скарги про те, що під час розгляду справи було встановлено існування спору про право, є безпідставними.

Отже, суд обґрунтовано ухвалив рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 і доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Таким чином, відповідно до ст. 375 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повна постанова складена 28 травня 2025 року