Миколаївський апеляційний суд
Справа №490/274/25
Провадження № 22-ц/812/1173/25
У Х В А Л А

30 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Яворської Ж.М.

суддів: Базовкіної Т.М.,

Царюк Л.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Літковою Людмилою Вікторівною, на ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 травня 2025 року, постановлену у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 20 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження та призначено проведення підготовчого засідання.

22 квітня 2025 року представницею відповідачки ОСОБА_1 - адвокатом Літковою Л.В. подано до суду заяву про закриття провадження у справі, оскільки на думку представниці відповідачки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження у справі має бути закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвалою того ж суду від 15 травня 2025 року клопотання представниці відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Літкової Л.В. про закриття провадження у справі, задовольнити частково.

Провадження у справі №490/274/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, в частині вимог про визначення місця проживання дитини - малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, закрито.

Із змісту ухвали суду першої інстанції вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у закритті провадження в частині вимог щодо стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача на утримання дитини, оскільки встановлено відсутність передбачених процесуальним законом підстав для закриття провадження у справі в цій частині.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, в частині відмови у закритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, ОСОБА_1 , діючи через адвоката Літкову Л.В., подала на неї апеляційну скаргу.

Проте, апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду з огляду на наступне.

Згідно з висновком Конституційного Суду України, викладеним в абзаці 5 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду.

Відповідно до частини другої статті 352ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України.

У частині першій статті 353ЦПК України передбачено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, зокрема, щодо закриття провадження у справі.

Системне тлумачення положень частини першої статті 353ЦПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець використав різні конструкції, визначаючи перелік ухвал, зокрема, в одних випадках вживається слово: «відмови» (пункти 1, 4, 7, 10 та інші), а в інших - вказується на сутність процесуального рішення (пункти 3, 6, 11 та інші).

Законодавець передбачив право оскаржувати в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі (пункт 15 частини першої статті 353 ЦПК України).

Отже, ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотань про закриття провадження не можуть бути оскаржені в апеляційному порядку до ухвалення судового рішення по суті спору й окремо від цього рішення.

Оскарження таких ухвал в апеляційному порядку можливе лише разом з судовим рішенням по суті спору.

За такого, ухвала Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2025 року підлягає окремому оскарженню від рішення лише в частині закриття провадження.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року справа №219/10010/17 зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України.В ухвалі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягти.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою та запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. UnitedKingdom, заява 8225/78, § 57, від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції» (Krombach v.France, заява 29731/96, § 96).

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентується процесуальним законом.

Звертаючись із апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може виступати самостійним об`єктом апеляційного оскарження, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункту 4 частини п`ятої статті 357 цього Кодексу.

Так, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Враховуючи, що скаржник оскаржує ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2025 року в частині відмови у закритті провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, яка в цій частині не підлягає окремому оскарженню від рішення суду, тому апеляційну скаргу слід повернути скаржнику.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі повернення заяви або скарги у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне, повернути ОСОБА_1 судовий збір згідно квитанції про сплату №TFBU-U3QF-M19E від 27 травня 2025 року на суму 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 353, 356, 357 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Літковою Людмилою Вікторівною, на ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 травня 2025 року, постановлену у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, повернути особі, яка її подала.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір згідно квитанції про сплату №TFBU-U3QF-M19E від 27 травня 2025 року на суму 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк