Справа № 155/267/25 Головуючий у 1 інстанції: Сметана В. М.
Провадження № 22-ц/802/552/25 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 05 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 10.02.2025 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості.

Свій позов обґрунтовує тим, що 02.01.2024 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір позики №6705483, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти в розмірі 13000,00 гривень, які останній зобов`язався повернути та сплатити проценти та інші платежі, пов`язані з виконанням договору.

Вказує, що ТОВ «Маніфою» виконало зобов`язання, проте, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка станом на дату подання позовної заяви становить 37 375,00 гривень, з яких: 13 000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 24 375 гривень - заборгованість за відсотками.

Зазначає, що 13 червня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», укладено договір факторингу №13-06/2024 від 13 червня 2024 року, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до відповідача.

Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача в свою користь заборгованість за кредитним договором № 6705483 від 02 січня 2024 року у розмірі 37 375,00 гривень та судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 05 березня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 6705483 від 02 січня 2024 року в розмірі 37 375,00 (тридцять сім тисяч триста сімдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій зазначає, що, не заперечуючи факт укладення договору позики та отримання кредиту, не погоджується із сумою заборгованості, вважає, що розмір процентів за користування кредиту нараховано не правильно, в цій частині суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 02 січня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір позики №6705483, відповідно до якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти, а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору. Відповідно до п.2.3 договору, тип позики: дострокова, мета отримання позики: придбання товарів для задоволення особистих потреб не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Сума позики: 13 000 грн. Строк позики: загальний строк - до 17 березня 2024 року (75 днів). Строк позики складається із розрахункових періодів, визначених розрахунком. Дата надання позики 02 січня 2024 року, дата повернення позики - 17 березня 2024 року. Процентні ставки, що застосовується в межах строку позики: акційна процентна ставка, фіксована 2,50000% на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише за умови дотримання позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п.3.1.1 договору. Базова процентна ставка, фіксована 2,50000% на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до п.3.1.2 цього договору, а також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної додаткової угоди, укладеної сторонами цього договору. Основна процентна ставка, фіксована: 2,50000% на день - застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.21-27).

Відповідно до довідки про ідентифікацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з яким укладено договір позики № 6705483 від 02.01.2024 ідентифікований ТОВ «Маніфою», одноразовий ідентифікатор w79163 відправлено на номер телефону НОМЕР_2 та введено позичальником 02.01.2024 року (а.с.28).

Відповідно до копії листа №2782_29 від 03 січня 2025 року, 02 січня 2024 о 13:53:06 перераховано грошові кошти в розмірі 13000,00 гривень на карту № НОМЕР_3 , номер транзакції в системі іРау.uа - 327338121, призначення платежу зарахування 13 000 грн на картку НОМЕР_3 (а.с.30).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 уклав договір, за умовами якого останній отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений безпосередньо ним.

Договір позики №6705483 від 02 січня 2024 року було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір позики прирівнюється до укладених в письмовій формі.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає доведеним, що договір про надання позики №6705483 від 02 січня 2024 року був підписаний позичальником ОСОБА_1 .

Отже, суд встановив, що перед укладенням договору відповідач був ознайомлений з усіма його умовами і погодився укласти договір саме на таких умовах, про що свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості

Частиною 1 статті 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України, визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до копії договору факторингу №13-06/2024 та додаткової угоди №1 до договору факторингу №13-06/2024, акту прийому-передачі реєстру боржників №1 за договором факторингу, 13 червня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу у відповідності до якого останній отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №6705483 (а.с.31-35).

Із копії витягу з реєстру боржників №1 відповідно до якого, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №6705483 в сумі 37 375,00 гривень, з яких: 13 000,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 24 375,00 гривень - сума заборгованості за відсотками (а.с.36).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно з ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

05.02.2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» скерувало ОСОБА_1 досудову вимогу погасити заборгованість в розмірі 37 375, 00 грн. (а.с.39).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, підписавши договір про споживчий кредит, погодився з його умовами, а тому відсутні підстави вважати, що умови такого договору про порядок застосування процентних ставок, визначення строку кредитування, його пролонгації не були відомі відповідачу. Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось кредитором на підставі частини 1 статті 1048 ЦК України та у порядку, визначеному умовами договору.

Суд вважає, що наведений позивачем розрахунок заборгованості за процентами відповідає погодженим між сторонами умовам договору, наявні у справі матеріали не містять доказів, які б спростовували такий розрахунок.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права.

Як уже зазначалося, з матеріалів справи встановлено, що умовами вищевказаного договору позики передбачені процентні ставки, що застосовуються в межах строку позики. Зокрема, акційна процентна ставка, фіксована 2,50000% на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише за умови дотримання позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п. 3.1.1 договору; базова процентна ставка, фіксована 2,50000% на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до п. 3.1.2 цього договору, а також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної додаткової угоди, укладеної сторонами цього договору. Згідно з умовами договору основна процентна ставка, фіксована: 2,50000% на день - застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №6705483 02 січня 2024 року, наданого позивачем, станом на 13 червня 2024 року загальний розмір заборгованості становить 37375 гривень, з яких: 13000 гривень - заборгованість за сумою позики, 24375 гривень - заборгованість за процентами.

Заборгованість за процентами була нарахована ТОВ «Маніфою» за процентною ставкою 2, 5% в день, як передбачено умовами договору, з чим погодився і суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про споживче кредитування» законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-ІХ та набрала чинності 24 грудня 2023 року.

Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Отже, укладаючи 02 січня 2024 року договір позики №6705483, який за своєю суттю є договором споживчого кредитування, ТОВ «Маніфою» не мало права визначати денну проценту ставку у розмірі 2,50%, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день.

Суд першої інстанції не звернув увагу на ці обставини, не врахував норми діючого законодавства, що регулюють зазначені правовідносини та дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Визначаючи розмір заборгованості за процентами, слід виходити зі ставки 1% на день та строком користування коштами 75 днів, за період з 02 січня 2024 року по 17 березня 2024 року, який зазначено позивачем у позові, розмір відсотків за користування кредитом має становити 9750 гривень (13000 х 1% х 75). Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 22750 гривень (13000,00 гривень заборгованості за тілом кредиту та 9750,00 гривень заборгованості за процентами).

На підставі викладеного у зв`язку з допущеним судом першої інстанції порушенням норм матеріального права колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно змінити в частині розміру загальної суми заборгованості, процентів за кредитним договором, що підлягають стягненню та судового збору.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 05 березня 2025 року змінити в частині розміру загальної суми заборгованості, процентів за кредитним договором, що підлягають стягненню та судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 6705483 від 02 січня 2024 року в розмірі 22 750 (двадцять дві тисячі сімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в користь ОСОБА_1 4542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) гривні сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: