Провадження № 2/750/248/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря Мишастої К.Б.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів,

третя особа Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,

в с т а н о в и в:

у вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2019 року, який рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.11.2021 у справі № 751/5750/21 було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з позивачем та знаходиться на повному його утриманні. ОСОБА_1 весь час піклується про сина, створює для нього всі належні соціально-побутові умови проживання, постійно займається вихованням сина, його розвитком, слідкує за станом здоров`я дитини. Позивач є фізичною особою-підприємцем та має можливість забезпечувати дитину на належному рівні. Судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 лютого 2024 року зі ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на неповнолітню дитину ОСОБА_5 , але вона аліментів не платила жодного разу. Для забезпечення якнайкращих інтересів дитини позивач вважає за необхідне визначити місце проживання сина разом з батьком, тобто за місцем його фактичного проживання.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2024 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що після розірвання шлюбу між сторонами, дитина проживала з матір`ю, саме мати займалась вихованням сина, його розвитком, між ними був сильний емоційний зв`язок. Проте, в листопаді 2023 року ОСОБА_1 забрав дитину та не віддає до сьогодні. ОСОБА_3 зверталась із заявою до Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради та до поліції, однак жодної профілактичної роботи зі ОСОБА_1 не проводилось. Крім того, вироком Деснянського районного суду м. Чернігова у справі № 750/3043/23 від 21.01.2024 ОСОБА_1 було засуджено за статтею 336 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік. Також, під час спільного проживання, ОСОБА_1 зловживав наркотичними речовинами, вів аморальний спосіб життя, не дивлячись на те, що в родині мала дитина. Крім того, у ОСОБА_3 є власна квартира, в якій вона зареєстрована разом із дитиною, вона працює, матеріально забезпечена, а тому має змогу забезпечувати себе та дитину в повному обсязі. Позивач за зустрічним позовом просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 з матір`ю, припинити стягнення з неї на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини сина та стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу).

08 січня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Жилінський О.В. надіслав до суду відзив на зустрічний позов ОСОБА_3 , в якому заперечував щодо задоволення вимог зустрічного позову в повному обсязі. У відзиві, зокрема, зазначено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_3 проживала разом із ОСОБА_1 і дітьми (син ОСОБА_6 та дочка від іншого шлюбу) за місцем його реєстрації, як чоловік і дружина, та після фактичного припинення сімейних відносин в листопаді 2023 року ОСОБА_3 добровільно зібрала свої речі і покинула місце проживання, залишивши ОСОБА_1 разом з обома дітьми. Крім того, син сторін ОСОБА_7 певний час відвідує Чернігівський дошкільний навчальний заклад № 57 Чернігівської міської ради, комунальну установу Інклюзивно-ресурсний центр № 1, громадську організацію «Центр допомоги дітям-інвалідам з важкими розладами мовлення та порушеннями розвитку «Відкритий світ» та по жодному з них відсутні відомості про те, що мати дитини намагалася прийняти участь у житті дитини, її досягненнях, в розвитку і потребах для лікування. Також, Службою у справах дітей двічі надавалися висновки щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 січня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечували у повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що не проти, щоб дитина пару днів жила з матір`ю і готовий давати дитину.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі та підтримали зустрічний позов і просили суд його задовольнити.

Позивач у судовому засіданні стверджував, що відповідач після чергової сварки у листопаді 2023 року зібрала свої речі та покинула дітей з ним, пізніше забрала старшу дочку, з якою проживає у власній квартирі, а син залишився проживати з батьком, так як більше до нього прихильний і саме батько розуміє вимову сина, так як у нього є розлади мовлення. Мати ж навіть не розуміє слів, які вимовляє син, що свідчить про її віддаленість від сина та неприйняття участі у його вихованні.

Відповідач у судовому засіданні пояснила, що у листопаді 2023 року чоловік запропонував відмовитися від дитини з метою оформлення йому відстрочки від мобілізації. Коли позивач отримав від неї відмову на його пропозицію, то вигнав її з дому, викинувши на вулицю її речі. З того часу відповідач проживає з дочкою від першого шлюбу окремо від позивача та їх спільного сина, з яким позивач перешкоджає їй бачитися. Після того, як її чоловік вигнав, вона бачилась з дитиною разів десять, може трохи більше, адже колишній чоловік перешкоджає їй бачитися з сином. При цьому, позивач дозволяє бачитися із сином лише у його житловому приміщенні та проти того, щоб мати забирала дитину до себе додому. Відповідач пов`язує таку поведінку позивача з введенням в державі військового стану та його бажанням отримати відстрочку від мобілізації, адже приблизно у серпні 2020 року, після чергової сварки між подружжям, вона з обома дітьми, зібравши речі, переїздила жити у свою квартиру і позивач не мав заперечень щодо того, що з нею поїхав їх спільний син. Позивач на той час не вболівав про свого сина, адже обряд Хрещення дитини вона справляла без участі батька, коли дитині справляли День народження (1 рік), батько теж не з`являвся на святкування, а тому таку поведінку позивача відповідач пов`язує лише з тим, що він не бажає бути мобілізованим. Відповідач у судовому засіданні пояснила, що не має заперечень, щоб дитина жила і з батьком, і з матір`ю.

Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради направила до суду заяву, в якій просила справу розглянути без участі представника управління та прийняти рішення з урахуванням якнайкращих інтересів дитини.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив таке.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 22).

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова 17 листопада 2021 року, справа № 751/5750/21 (а.с. 23-24).

На час розгляду справи у суді позивач з дитиною проживає у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується копією акту про проживання особи без реєстрації та копією довідки Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 02.09.2024 (а.с. 31, 32).

Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.11.2023 підтверджується, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та займається роздрібною торгівлею залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах (а.с. 25-26).

На підставі судового наказу, виданого 23 лютого 2024 року у справі № 750/2264/24, зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Чернігів, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стягнуто аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 лютого 2024 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 27).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 , станом на 03.09.2024, має заборгованість у розмірі 18903 грн. 49 коп., аліменти нею не сплачувалися (а.с. 29).

Згідно довідки Чернігівського дошкільного навчального закладу № 57 Чернігівської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад № 57 з 11.10.2023 по теперішній час. Батько дитини, ОСОБА_1 , бере активну участь у вихованні та розвитку дитини. Постійно приводить та забирає дитину з садочка. Мати хлопчика, ОСОБА_3 , не приходить до дошкільного закладу, не цікавиться життям та розвитком сина в ДНЗ. На чисельні вимоги вихователів відвідати дитсадок, поспілкуватися, не реагує (а.с. 30).

Відповідно до психологічного висновку інклюзивно-ресурсного центру № 1 Чернігівської міської ради від 26.04.2024, на консультацію до психолога повторно звернувся ОСОБА_1 із запитом на проведення діагностики психологічного стану його дитини ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина виховується і проживає разом з батьком. Мама не приймає участі у житті та вихованні дитини, жодного разу не була присутня на корекційних заняттях. Дитина поступово йде на контакт, проявляє в ньому зацікавленість, поведінка адекватна ситуації. Хлопчик охайний, емоційно-чутливий, має гарний настрій, але насторожено відноситься до незнайомого середовища та оточення (а.с. 39-40).

Витягом з реєстру територіальної громади № 2024/011271712 від 17.09.2024 підтверджується, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тобто у квартирі відповідача (а.с. 68).

Відповідно до висновків Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, як органу опіки та піклування від 27 червня 2024 року та 27 листопада 2024 року, малолітній ОСОБА_6 проживає разом із батьком за адресою: АДРЕСА_3 , де створені всі належні умови для виховання та розвитку дитини, а тому, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 . При цьому, в обох висновках вказано, що мати дитини проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у якій створені необхідні умови для проживання дитини, про що складений відповідний акт (а.с. 112-114, 120-121).

При цьому, висновок органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання дитини, затверджений рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 27.04.2024, був складений у зв`язку зі зверненням ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_6 , і в подальшому позов був залишений без розгляду за заявою ОСОБА_3 .

У судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що у минулому році вона до Новозаводського районного суду м. Чернігова пред`являла позов до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, проте, отримавши висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання сина з батьком, злякалася, що програє справу, а тому написала заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до психологічного висновку від 16.05.2025 ОСОБА_5 під час обстеження проявив контактність, здатність до взаємодії, виконував інструкції, демонстрував емоційну прив`язаність до батька (через фізичний контакт, зорову орієнтацію, залучення у спільну активність). У малюнку сім`ї зображає себе маленьким, поряд найбільшого тата, далі маму, що свідчить про сильний емоційний зв`язок із батьком, але не про відчуження від матері. Виявлена реакція є типовою для вікової групи дитини у ситуації гострої емоційної нестабільності та відсутності опорної фігури на тривалий період. Прояви мають характер стресової реакції на розлуку з головним емоційним об`єктом, і потребують підтримки та стабілізації емоційного середовища дитини.

Чернігівський дошкільний навчальний заклад № 57 Чернігівської міської ради Чернігівської області листом від 14.05.2025 № 08 повідомив, що загальна кількість днів відвідування закладу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за 6 місяців 109, загальна кількість пропущених днів за 6 місяців 28.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.

Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

У цій справі встановлено, що батьки мають належні житлові умови, доходи, мають бажання виховувати дитину.

Хоча син сторін на даний час проживає з батьком, мати дитини писала звернення до правоохоронних органів щодо вчинення їй позивачем перешкод у спілкуванні з сином.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що мати дитини при їх спільному проживанні, належно доглядала за дитиною, тобто була хорошою матір`ю, проте між подружжям часто виникали сварки, що негативно відображалося на дитині.

У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2).

Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4).

Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений.

Водночас, труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина.

З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд, з урахуванням обставин справи, має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком. У постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20 Верховний Суд звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною.

Судом встановлено, що як батько, так і мати дитини належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, доказів того, що вони зловживали спиртними напоями чи наркотичними засобами в матеріалах справи немає, обоє батьків матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дитини, у той же час між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку щодо їх спільної дитини в позасудовому порядку.

Під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки, суд, окрім загальних обставин, має також враховувати: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться не далеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо.

Сторонами у справі не заперечується, що дитина тривалий час проживає з батьком, вона має відповідні соціальні контакти за місцем проживання батька, виявляє більшу прихильність до батька. Однак, вочевидь дитина потребує і материнської турботи та безумовної любові, яка має позитивно впливати на її розвиток.

Подолання певних дискомфортних, на першому етапі, незручностей для дитини, пов`язаних з тимчасовою зміною звичного для неї місця проживання і середовища, а також налагодження емоційного контакту дитини з матір`ю має відбуватися у співпраці батька і матері, а також органів у справах дітей, за необхідності - психологів. Доказів, які б свідчили про неможливість відновлення та підтримання належного емоційного контакту між матір`ю та дитиною або шкідливість таких контактів для дитини, у матеріалах справи немає.

Використання спільної фізичної опіки у цій справі спрямоване на повернення матері у життя і виховання дитини, яка потребує як материнського, так і батьківського виховання, що у їх синтезі формують основу становлення дитини як повноцінного члена суспільства.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на поточному етапі доцільно визначити почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з батьком ОСОБА_1 за адресою: квартира АДРЕСА_1 ; два тижні з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: квартира АДРЕСА_4 .

Батьки мають спільно приймати рішення щодо суттєвих питань виховання і розвитку дитини, узгодити порядок несення витрат на утримання дитини.

Почергове проживання дитини доцільно розпочати за місцем проживання батька, де вони тривалий час проживають, надавши можливість батькам та дитині налагодити необхідні комунікації та залагодити непорозуміння.

Подібні правові висновки викладені у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16 лютого 2024 року у справі № 465/6496/19 (провадження № 61-16408св23).

Позивачем за зустрічним позовом заявлено також вимоги про припинення стягнення аліментів зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих відповідно до судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова № 750/2264/24 від 23 лютого 2024 року, а також вимогу про стягнення на її користь аліментів на дитину зі ОСОБА_1 .

Щодо вимоги ОСОБА_3 про стягнення зі ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , суд враховує, що відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки на час розгляду справи малолітній син сторін ОСОБА_6 проживає з батьком, на користь якого вже стягнуті аліменти за судовим наказом, у матеріалах справи відсутні докази того, що дитина проживає з матір`ю, що визнається і сторонами, а тому підстав для задоволення вимоги ОСОБА_3 про стягнення на її користь аліментів із ОСОБА_1 на утримання сина, суд на час розгляду справи не знаходить.

Проте, суд вважає за можливе задовольнити вимогу ОСОБА_3 про припинення стягнення з неї аліментів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, адже дитина сторін, у разі набрання рішенням законної сили, буде проживати з кожним із батьків по черзі і вони обоє повинні забезпечити належне утримання свого сина.

Оскільки позовні вимоги первісного та зустрічного позовів задоволені частково, то відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Так як позивач та відповідач сплатили судовий збір за вимоги про визначення місця проживання дитини і така вимога задоволена частково в інтересах обох сторін, а тому сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній такі витрати.

Оскільки судом задоволено вимогу ОСОБА_3 про припинення стягнення з неї аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих відповідно до судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова № 750/2264/24 від 23 лютого 2024 року, з дня набрання рішенням законної сили, а тому витрати по сплаті судового збору за цю вимогу мають бути покладені на ОСОБА_1 .

Також сторонами надано докази про понесення майже рівних витрат на правничу допомогу ( ОСОБА_1 сплатив адвокату Жилінському О.В. 17000 грн. за надану правничу допомогу (а.с.116), а ОСОБА_3 сплатила Адвокатському об`єднанню «Кушнеренко та партнери» 18000 грн. за правничу допомогу (а.с.80)), а тому, при частковому задоволенні позову, сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній такі витрати.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) про визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 ; два тижні з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Двотижневий період проживання дитини з кожним з батьків починається з 10:00 год. неділі та завершується через два тижні о 10.00 год. неділі.

Перші два тижні, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, дитина проживає з батьком.

По завершенні двох тижнів, протягом яких дитина проживала з батьком чи матір`ю, той з батьків, з ким вона проживала, зобов`язаний супроводити (привезти) дитину до місця проживання іншого з батьків та передати під фізичну опіку іншого з батьків.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини відмовити.

Припинити стягнення аліментів зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих відповідно до судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова № 750/2264/24 від 23 лютого 2024 року, з дня набрання рішенням законної сили.

В іншій частині вимог зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1211 грн. 20 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення складено 30.05.2025.

Суддя