Справа № 545/1097/25
Провадження № 2/545/988/25
"03" червня 2025 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді: Цибізової С.А.,
за участю секретаря: Кисличної І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтава у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 укладений договір позики №772192 від 15.05.2024, за яким надав позичальнику кредиту в сумі 5 000,00 грн, строком на 10 днів, процентна ставка (базова) в день 1,5% фіксовано. Відповідно до договору факторингу №291024 від 29.10.2024 укладеного між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» до останнього перейшло право грошової вимоги за договором №772192 від 15.05.2024. Проте відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 11 850,00 грн, з яких: 5 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 6 850,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками.
Просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором №772192 від 15.05.2024 в розмірі 11 850,00 грн, та судові витрати у розмірі 9 422,40 грн.
У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надавши клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно з п. 2 ч.7, ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином.
За змістом ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За таких обставин, за згодою представника позивача, проводиться заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Предметом спору у даній справі є повернення позичальником грошових коштів та сплата відсотків.
Предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 850,00 грн.
Встановлено, що 15.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 укладений договір позики №772192.
Відповідно до п.1 договору позики №772192 від 15.05.2024 позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Відповідно до п.2 договору позики №772192 від 15.05.2024 строк позики (строк договору) первісний строк кредитування 10 днів. Дата надання позики 15.05.2024, дата повернення позики (останній день) 25.05.2024 (а.с.10-12).
Згідно з п.4 договору позики №772192 від 15.05.2024 сторони погодили, що у випадку неповернення позичальником позики до визначеної у ст.2 договору/додатковими угодами дати повернення позики, позичальник отримує право користування коштами позики протягом 90 календарних днів після спливу первісного строку кредитування позикою, визначеного договором/додатковими угодами (без застосування по відношенню до позичальника штрафних санкцій, у тому числі процентної ставки за понадстрокове користування позикою), за які нараховуються проценти за базовою процентною ставкою, що визначена п.п.2.3 п.2 договору. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів після спливу первісного строку користування позикою,визначеного договором/додатковими угодами, за які нараховуються проценти за базовою процентною ставкою, що визначена п.п.2.3 п.2 договору. Товариство залишає за собою право на власний розсуд зупинити нарахування процентів до спливу строку, протягом якого здійснюється нарахування процентів (а.с.10-12).
Відповідно до п.16 договору позики №772192 від 15.05.2024 у разі якщо позичальник не дотримується умов офіційних правил програми лояльності доля споживачів фінансових послуг ТОВ «Сіроко Фінанс», знижена денна процентна ставка. Визначена п.2 договору припиняє свою дію та застосовується базова процентна ставка, визначена в п.2 договору. Процентна ставка може бути змінена на підставі укладеної між позикодавцем та позичальником додаткової угоди до договору.
Згідно з п.18 договору позики №772192 від 15.05.2024 позикодавець має право, у випадку невиконання позичальником умов цього договору, нараховувати процентну ставку за понадстрокове користування позикою (її частиною) в розмірі, визначеному п.2 договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства (зокрема, щодо незастосування в період воєнного тану у період існування такого обмеження).
Відповідно до п.16 договору позики №772192 від 15.05.2024 договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника згідно Закону України «Про електронну комерцію» та із додатковим накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженого працівника позикодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу згідно вимог положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Національного банку України від 03.11.2021 №113 (а.с. 10-12).
З довідки про укладення договору (ідентифікацію) вбачається, що клієнт ОСОБА_1 ідентифікований в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» відповідно до вимог ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»; договір №772192 від 15.05.2024; сума кредиту: 5 000,00 грн; строк кредитування: 10 днів; заявка на кредит подана 15.05.2024 о 09:20 год. Акцепт офорти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором) Т070Ad, ідентифікатор відправлено позичальнику 15.05.2024 о 09:26 год; ідентифікатор введено позичальником/відправлено кредитору 15.05.2024 09:26 год; перерахування коштів позичальнику 15.05.2024 09:26 год (а.с.13).
Відповідно до платіжної інструкції від 15.05.2024 кошти в сумі 5 000,00 грн відправлені 15.05.2024 ОСОБА_2 на платіжну картку НОМЕР_1 (а.с.9).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Отже, факт укладення договору про споживчий кредит між сторонами та отримання відповідачем коштів є доведеним.
Однак, позичальником умови договору позики належним чином не виконувались внаслідок чого виникла заборгованість.
Відповідно до розрахунку ТОВ «Сіроко Фінанс» вбачається, що за відповідачем рахується заборгованість за договором позики №772192 від 15.05.2024 за тілом кредиту 5 000,00 грн, за нарахованими процентами 6 850,00 грн (а.с.18-19).
З розрахунку ТОВ «Сіроко Фінанс» вбачається, що в період з 15.05.2024 по 24.05.2024 нараховані проценти в розмірі 750,00 грн; в період з 26.05.2024 по 23.08.2024 у відповідності до п.4 договору позики, протягом 90 календарних днів після спливу первісного строку користування позикою відповідачу нараховані проценти за користування позикою у розмірі 6750,00 грн. Враховуючи часткову сплату заборгованості в сумі 650,00 грн, загальна сума заборгованості за процентами становить 6850,00 грн (6750+750-650) (а.с.18-19).
Окрім того, з розрахунку вбачається, що процентна ставка в день складала 1,50%, тобто 75,00 грн в день, та була незмінною протягом всього строку користування коштами (а.с.18-19).
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» 29.10.2024 укладений договір факторингу №291024 у відповідності до якого ТОВ «Сіроко Фінанс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики №772192 від 15.05.2024 (а.с.28-35).
Згідно з витягом з акту приймання-передачі прав №1 від 29.10.2024 до договору факторингу №291024 від 289.10.2024 заборгованість за договором №772192 від 15.05.2024, уколеного з ОСОБА_1 , становить 11 850,00 грн, з яких: 5 000,00 грн сума заборгованості за простроченим тілом кредиту; 6 850,00 грн сума заборгованості по процентам за користування (а.с.36).
У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом - ч.1 ст.527 ЦК України.
Якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), згідно ч.1 ст.530 ЦК України.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу вимог ч.1 ст.610, ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, сплатити неустойку, встановлені договором або законом.
Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та стягненню з відповідача заборгованості за договором позики №772192 від 15.05.2024 у розмірі 11 850,00 грн.
Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Судом встановлено, що 02.12.2024 між адвокатом Боденко Алевтиною Анатоліївною та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» укладений договір про надання правової допомоги №4 (а.с.39-40).
Відповідно до п.3.1 договору про надання правової допомоги №4 від 02.12.2024 за послуги щодо надання правової допомоги клієнт виплачує адвокату гонорар у наступному розмірі: 7 000,00 грн складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника замовника; 8 000,00 грн складання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції; 9 000,00 грн складання касаційної скарги; 3 000,00 грн складання відповіді на відзив на позовну заяву, заперечення додаткові пояснення; 100,00 грн складання та надсилання адвокатського запиту (а.с.39-40).
Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Боденко А.А. від 17.12.2024 на виконання умов договору про надання правничої допомоги №4 від 02.12.2024 вбачається, що адвокат надав послуги з підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , вартість наданих послуг 7 000,00 грн, витрачений час 4 год (а.с. 41).
Верховний Суд у постанові від 15.06.2021 по справі № 159/5837/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі №690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Суд, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги №4 від 02.12.2024, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Боденко А.А. від 17.12.2024, відповідність правової винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи.
З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога полягала в оплаті послуг адвоката за підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
При цьому суд враховує розмір позовних вимог, малозначність справи, її типовий характер та розгляд у спрощеному позовному провадженні з викликом осіб у судове засідання, які у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі.
За таких обставин, суд вважає за необхідне, з огляду на принцип реальності та розумності стягнути витрати відповідача на правову допомогу у розмірі 2 500,00 грн.
Питання щодо розподілу судового збору суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (а.с.2).
Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.
Отже, відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 263, 265, 279, 280-282 ЦПК України,
Позов задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: С. А. Цибізова