Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14.05.2025 Справа №607/5655/25 Провадження №2/607/2433/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Козак О.Є., позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , просить стягувати із відповідача в її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її утримання у розмірі тринадцять тисяч гривень, щомісячно.

Позов мотивовано тим, що вона має спільну дитину із відповідачем, якій не виповнилося 3 років. Відповідач добровільне не надає їй допомогу на утримання.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав викладених у ньому. Зазначила, що відповідач має стабільний заробіток, оскільки працює з дому. При цьому, в них була домовленість про добровільну сплату 10000 грн, однак, така домовленість останні місяці не виконується.

Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзиву на позов не надав, а тому, за відсутності заперечень позивачки, суд постановив проводити заочний розгляд справи.

Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 29.08.2023.

ОСОБА_1 разом із дочкою ОСОБА_3 проживають в АДРЕСА_1 , де зареєстрували своє місце проживання, як внутрішньо переміщені особи з Маріупольського району Донецької області.

Суд доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення зважаючи на таке.

Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить із такого.

Так, згідно статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В силу вимог статті 182 СК суд, при визначенні розміру аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Зважаючи на матеріальне становище позивачки, яка перебуває у декретній відпустці, є внутрішньо-переміщеною особою, матеріальне становище платника аліментів, який працездатний, інших утриманців не має, суд доходить переконання, що аліменти на утримання доньки слід визначити в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень щомісяця, що є дещо більшим мінімального рекомендованого розміру, встановленому статтею 182 Сімейного кодексу України - прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак, меншим від середньої заробітної плати в Україні у четвертому кварталі 2024 року - 24153 грн (https://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2017/gdn/snzp/snzp_ek/smzp_ek_u.htm).

Менший розмір аліментів, не буде достатнім для належного виховання та утримання доньки та забезпечення її рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Позивачка не довела, що відповідач має можливість платити аліменти в більшому розмірі.

Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів на утримання позивачки, суд виходить із такого.

Згідно частини другої статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Відповідно до статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.

Подібний висновок викладений у постанові ВС від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20.

Судом встановлено, що у зв`язку із народженням ІНФОРМАЦІЯ_2 спільної доньки ОСОБА_4 та її доглядом, позивачка не може працювати, а тому, потребує матеріальної допомоги.

Відповідач працездатний, інших утриманців не має, а тому може надавати матеріальну допомогу. Доказів неможливості надавати утримання ОСОБА_2 не надано.

Отже, суд вважає, що слід визначити аліменти на утримання позивачки у твердій грошовій сумі 3100 грн щомісяця, що приблизно відповідає прожитковому мінімуму для працездатних осіб починаючи стягувати із 19.03.2025 щомісяця до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьохрічного віку.

Позивачка не довела, що відповідач може надавати матеріальну допомогу в більшому розмірі.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає до негайного виконання.

На підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 263, 265, 352, 354, 430 ЦПК України, статтями 84, 181,182 Сімейного кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 19.03.2025 та до досягнення повноліття.

Стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 3100 гривень щомісяця, починаючи стягувати із 19.03.2025 до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьохрічного віку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяця підлягає до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , моб. номер НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 , ІПН НОМЕР_4 , тел. НОМЕР_5 .

Головуючий суддяВ. М. Позняк