Справа № 454/4093/24 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/778/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

08.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської обласної прокуратури про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача в його користь 1000021,50 грн на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій посадових осіб Львівської обласної прокуратури при розгляді його заяви від 27.05.2021 року про вчинення кримінального правопорушення, що спричинило приниження його честі, гідності та ділової репутації.

Позов обґрунтовував тим, що 27.05.2021 року він звернувся до Генерального прокурора з заявою про кримінальне правопорушення, в якій просив зареєструвати заяву у Єдиному реєстрі досудових розслідувань, відкрити кримінальне провадження за ст. 382 КК України відносно судді Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_2 , який зловживаючи посадовим становищем, всупереч інтересам служби, при розгляді його позовної заяви шляхом умисного невиконання рішень Конституційного суду України №6-зп від 25.11.1997 року, №9-зп від 25.12.1997 року, №15-рп/2002 від 09.07.2002 року, ухвали колегії суддів Вищого Спеціалізованого суду України в справі №6-29587св11 від 23.11.2011 року постановив незаконну ухвалу від 06.03.2012 року у справі №2-452/2011, чим позбавив його доступу до правосуддя та порушив права, гарантовані ст.ст. 40, 55, 56 Конституції України. 15.06.2021 року він отримав з Офісу Генерального прокурора лист від 08.06.2021 року, яким його повідомлено, що його заяву направлено для розгляду у Львівську обласну прокуратуру. 22.06.2021 року він отримав лист Львівської обласної прокуратури від 16.06.2021 року, згідно якого його заяву направлено за належністю для розгляду у Територіальне управління ДБР, що знаходитьсь у м. Львові. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.02.2022 року у справі №461/5246/21 частково задоволено його скаргу, а саме зобов`язано уповноважених на розгляд заяв про вчинення кримінального правопорушення (злочину) службових осіб Львівської обласної прокуратури розглянути заяву ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 27.05.2021 року та повідомити заявника про результати її розгляду.

Зазначив, що невнесенням відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від 27.05.2021 року про вчинене кримінальне правопорушення Львівська обласна прокуратура порушила його права, гарантовані ст.ст. 40, 55, 56 Конституції України, такими діями Львівської обласної прокуратури йому спричинено моральні страждання, які полягають у приниженні його честі, гідності та ділової репутації та підлягають відшкодуванню відповідачем.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що оскаржуване рішення суду не ґрунтується на принципах законності, верховенстві права та ухвалене без дотримання положень Конституції України. Так, статтею 56 Конституції України йому гарантовано право на відшкодування за рахунок держави шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійснені ними своїх повноважень. Відмовляючи у задоволенні його позовних вимог за недоведеністю таких, суд не врахував, що вину та незаконність дій відповідача при розгляді його заяви про злочин встановленоухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28.02.2022 року у справі №461/5246/21. Вважає, що суд першої інстанції зобов`язаний був захистити його права, задовольнивши позовні вимоги повністю та зазначивши при цьому в оскаржуваному рішенні про порушення його прав у зв`язку з невиконанням Львівською обласною прокуратурою покладених на неї обов`язків щодо розгляду заяви про вчинення кримінального правопорушення від 27.05.2021 року, що передбачало внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, визнання його потерпілим та передачу наявних матеріалів до органу досудового розслідування. Дії Львівської обласної прокуратури при розгляді його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.05.2021 року спричинили приниження його честі, гідності та ділової репутації та підлягає відшкодуванню у визначеному ним розмірі.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, стягнути з Львівської обласної прокуратури в його користь 1000021,50 грн, з яких 21,50 грн матеріальної шкоди та 1 000 000 грн моральної шкоди.

25.03.2025 року представник Львівської обласної прокуратури - Іваськевич Х.І. подала до суду відзив, у якому просила скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без без змін. Зазначила, що позивач не надав достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань та наявності причинного зв`язку між шкодою та діями (бездіяльністю) посадових осіб Львівської обласної прокуратури, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

У засіданні суду апеляційної інстанції представник Львівської обласної прокуратури - Іваськевич Х.І. проти скарги заперечила.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Львівської обласної прокуратури - Іваськевич Х.І., перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зазначено, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17 зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що 27.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Генерального прокурора з заявою про кримінальне правопорушення, в якій просив зареєструвати таку у Єдиному реєстрі досудових розслідувань, відкрити кримінальне провадження за ст. 382 КК України відносно судді Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_2 , який зловживаючи посадовим становищем, всупереч інтересам служби при розгляді його позовної заяви шляхом умисного невиконання рішень Конституційного суду України №6-зп від 25.11.1997 року, №9-зп від 25.12.1997 року, №15-рп/2002 від 09.07.2002 року, ухвали колегії суддів Вищого Спеціалізованого суду України в справі №6-29587св11 від 23.11.2011 року, постановив незаконну ухвалу від 06.03.2012 року у справі №2-452/2011, внаслідок чого незаконно позбавив його доступу до правосуддя та порушив права позивача, гарантовані ст.ст. 40, 55, 56 Конституції України, просив визнати його потерпілим у кримінальному провадженні.

15.06.2021 року позивач отримав лист з Офісу Генерального прокурора від 08.06.2021 року, згідно якого подану ним заяву від 27.05.2021 року направлено для організації її розгляду до Львівської обласної прокуратури.

22.06.2021 року ОСОБА_1 отримав лист Львівської обласної прокуратури від 16.06.2021 року, згідно якого заяву про кримінальне правопорушення від 27.05.2021 року скеровано у Територіальне управління ДБР, що знаходиться у м. Львові.

Як убачається з матеріалів справи, у червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просив визнати протиправними бездіяльність прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР, зобов`язати Львівську обласну прокуратуру внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення за його заявою від 27.05.2021 року та визнати його ( ОСОБА_1 ) потерпілим у розпочатому кримінальному провадженні.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 28.02.2022 року у справі №461/5246/21 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Львівської обласної прокуратури задоволено частково, зобов`язано уповноважених на розгляд заяв про вчинення кримінального правопорушення (злочину) службових осіб Львівської обласної прокуратури розглянути заяву ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 27.05.2021 року та повідомити заявника про результати її розгляду.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, ОСОБА_1 посилався на те, що бездіяльністю Львівської обласної прокуратури щодо невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від 27.05.2021 року про вчинене кримінальне правопорушення йому спричинено моральну шкоду, що полягала у приниженні його честі, гідності та ділової репутації. Крім того, внаслідок невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за поданою ним заявою про вчинення кримінального правопорушення він був змушений звернутися до Галицького районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність Львівської обласної прокуратури, у зв`язку з чим поніс витрати на відправку поштової кореспонденції в розмірі 21,50 грн, що підтверджується квитанцією № 746 від 17.06.2021 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння йому бездіяльністю відповідача матеріальної та моральної шкоди, а оскарження позивачем невнесення службовими особами Львівської обласної прокуратури відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за поданою ним скаргою у визначеному Кримінально-процесуальним кодексом України порядку є належним захистом його прав, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 641/5005/20, згідно якої суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

Сам факт постановлення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача відповідача зобов`язано внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру й не може бути доказом того, що бездіяльність відповідача заподіяла позивачу моральну шкоду. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлено зазначену позивачем ухвалу слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача та притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17-ц, від 19 червня 2023 року у справі № 638/10789/20, від 06 червня 2024 року у справі № 454/4858/22.

Що стосується матеріальної шкоди, то така, на думку колегії суддів, належить до процесуальних витрат, понесених у кримінальному провадженні, а тому не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову, та такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 травня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра