Справа № 485/722/25
Провадження №2/485/349/25
РІШЕННЯ

іменем України

28 травня 2025 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючий - суддя Соловйова О.В.,

секретар судового засідання Гусарова І.М.,

за участю представника позивача - адвоката Морозової В. В. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Снігурівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" (далі ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні обґрунтовують тим, що 10 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" (далі ТОВ "Мілоан") та ОСОБА_3 (на теперішній час відповідачка значиться як "Ізмайлова") в електронній формі було укладено кредитний договір № 4491460, відповідно до якого відповідачці на умовах строковості було надано кредит у розмірі 4500,00 грн зі сплатою процентів та комісії за користування кредитом.

29 листопада 2021 року між ТОВ "Мілоан" та та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (далі -ТОВ "Вердикт Капітал") укладено договір про відступлення права вимоги № 29-11-102, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 4491460 від 10 серпня 2021 року перейшло до ТОВ "Вердикт Капітал".

У свою чергу, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право грошової вимоги за кредитним договором № 4491460 від 10 серпня 2021 року ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року.

Відповідачка умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконала, внаслідок виникла заборгованість у розмірі 39078,00 грн, яка складається з: заборгованості за основним зобов"язанням (за тілом кредиту) 4500,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 34263,00 грн, заборгованості за комісіями 315,00 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість та понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву, відповідачка просила суд відмовити в задоволенні позову в повному або частковому обсязі. В обґрунтування заперечень вказує, що жодного повідомлення про відступлення права вимоги вона не отримувала, а тому вважає що позивач не набув належним чином права вимоги до неї, як боржника. Покликається також на те, що розмір заборгованості є завищеним, оскільки первісна сума кредиту складає 4500,00 грн, тоді як позивач вимагає понад 39000,00 грн, що перевищує тіло кредиту в понад 8 разів, що є несправедливим, непропорційним та суперечить добропорядній практиці кредитування, зазначає нарахування понад 30000,00 грн відсотків, штрафів і пені за споживчим мікрокредитом не відповідає вказаним принципам. А також зазначила, що витрати позивача на правову допомогу не підтверджені жодними квитанціями та заявлений розмір витрат на правову допомогу у сумі 13000,00 грн не співмірний з характером та складністю справи. Крім того, просила застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки з дня прострочення зобов"язання минуло понад 3 роки, так як кредитний договір було укладено 10 серпня 2021 року, а позов подано 15 квітня 2025 року. Окрім цього, просила врахувати факт повномасштабної війни як обставину непереборної сили, оскільки з 24 лютого 2022 року вона перебувала на тимчасово окупованій території України, втратила роботу та до сьогодні залишається безробітною, перебуває на утриманні чоловіка, який є військослужбовцем Збройних Сил України. Одночасно у відзиві на позовну заяву відповідачка зазначила, що готова сплатити фактичне тіло кредиту та справедливі проценти, у разі підтвердження боргу просила застосувати положення ст. 625 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки, пені та штрафів.

У відповіді на відзив представником позивача підтримано позовні вимоги у повному обсязі, наголошено на необхідності їх задоволення, яка обґрунтовується тим, що обставини на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі є не обґрунтовані, недоведені та суперечать умовам укладених правочинів. З приводу перебігу строків позовної давності, звертає увагу на те, що перебіг таких строків було зупинено у зв"язку з введенням карантину, а в подальшому воєнного стану.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідачка просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Відповідачка згідно поданої заяви просила розгляд справи проводити за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 10 серпня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_4 укладено договір про споживчий кредит № 4491460, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 4500,00 грн на строк 30 днів до 09 вересня 2021 року зі сплатою комісії за надання кредиту в сумі 315,00 грн, яка нараховується за ставкою 7,00 % від суми кредиту одноразово, та процентів за користування кредитом в сумі 1188,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що узгоджується з п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.5.1, 1.5.2 договору (а.с.23-27).

Відповідно до п.1.6 Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

У пункті 2.2.1 договору визначено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору.

За змістом п.3.4.2 договору позичальник має право здійснювати пролонгацію на умовах передбачених цим договором.

У пункті 2.3 договору визначено, що пролонгація може відбуватися на пільгових умовах (п.2.3.1.1) або на стандартних (базових) умовах.

За умовами п.2.3.1.2. Договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Згідно з п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника із сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.

Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачкою договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором J79738 від 10 серпня 2021 року, що відповідає ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" (а.с. 68).

Квитанцією LIQPAY № підтверджено здійснення 10 серпня 2021 року грошового переказу на виконання умов договору № 4491460 на картку відповідачки 414962*17 в сумі 4500,00 грн (а.с. 69), що також не заперечується відповідачкою.

29 листопада 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 29-11-102, за умовами якого ТОВ "Мілоан" відступило ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.10-22).

Відповідно до Витягу реєстру боржників до договору факторингу №29-11-102 від 29 листопада 2022 року вбачається, що ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 4491460 в сумі 19503,00 грн, з яких: 4500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 14688,00 грн заборгованість за відсотками, 315,00 грн заборгованість по комісії (а.с. 30).

В наступному, відповідно до договору відступлення (купівлі-продажу) права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року ТОВ "Вердикт Капітал" відступило позивачу права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, у тому числі й за кредитним договорому, укладеним між ТОВ "Мілоан" та відповідачкою (а.с. 31-47).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Позивач просить стягнути з відповідачки 39078,00 грн заборгованості за кредитним договором, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4500,00 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення ТОВ "Вердикт Капітал" права вимоги - 39078,00 грн, та заборгованість з комісії - 315,00 грн, у відповідності до Витягу реєстру боржників до договору про відступлення № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року (а.с. 47).

Відповідно до відомості ТОВ "Мілоан" про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 4491460 вбачається, що 10 серпня 2021 року ТОВ "Мілоан" було здійснено надання відповідачці кредиту, нарахування комісії за оформлення кредиту та нарахування процентів з 10 серпня 2021 року по 09 вересня 2021 року згідно п. 1.5.2 договору, та нарахування процентів з 10 вересня 2021 року по 08 листопада 2021 року згідно п.п. 1.6, 2.3.1.2 договору, тобто в межах строку кредитування з урахуванням передбаченого договором 30 денного строку наданого кредиту та в межах строку можливістю його пролонгації до 60 днів, тобто всього 90 днів (а.с. 7).

Даний розрахунок заборгованості по загальній сумі боргу та її складових відповідає заборгованості, що зазначена у реєстрі боржників до договору факторингу № 29-11-102 від 29 листопада 2021 року, укладеного між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Вердикт Капітал".

Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ "Вердикт Капітал" станом на 10 березня 2023 року, загальна сума заборгованості відповідачки за кредитним договором № 4491460 нарахована у розмірі 39078,00 грн, яка складається з заборгованості: по тілу кредиту 4500,00 грн., по відсотках на дату відступлення права вимоги ТОВ "Мілоан" 19575,00 грн, по комісії 315,00 грн, та нараховані ТОВ "Вердикт Капітал" відсотки за період з 29 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року (86 днів) за відсотковою ставкою 5,0 % дених у сумі 19575,00 грн нарахованих на підстав ст. 625 ЦК України з урахуванням погоджених стронами у п. 4.2 кредитного договору відсотків. (а.с. 8).

Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості по кредиту є обгрунтованими та такими, що підлягають задволенню.

Посилання відповідачки з приводу нарахування непропорційних штрафних санкцій не знайшли свого підтвердження, оскільки позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору. У справі, що розглядається, заборгованість складається із заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за відсотками, заборгованості за відсотками нарахованими відповідно до ст. 625 ЦК України та комісії, яка передбачена умовами договору. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено.

Також суд вважає безпідставними посилання відповідачки на воєнний стан, оскільки, відповідно до умов договору, виконати свої зобов"язання за договором вона мала ще до введення в Україхни такого стану.

З приводу застосування наслідків пропуску позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Суд погоджується з доводами сторони позивача, що перебіг таких строків було зупинено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому воєнного стану.

Відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року.

Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24 лютого 2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено.

Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між стронами суд враховує наступне.

За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обргунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року, укладеного ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" з Адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс", перелік послуг та їх ціни, заявку про надання юридичної допомоги №319 від 01 березня 2025 року, якою погоджено надання позивачу правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з відповідачки, а саме: надання усної консультації з вивченням документів - 2 год. на суму 4000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3 години на суму 9000,00 грн, та витяг з Акту № 6 про надання юридичної допомоги від 31 березня 2025 року (а.с. 56-59, 61).

Враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатом роботи, які не є складними та потребують значних затрат часу, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, який не є значним, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн не відповідають засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги, реальності таких витрат, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача 3000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Також, при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн (а.с. 85), відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", який підлягає стягненню з відповідачки.

Керуючись ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", (, місцезнаходження: 0113, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306), заборгованість за договором про споживчий кредит № 4491460 від 10 серпня 2021 року в сумі 39078,00 грн (тридцять дев"ять тисяч сімдесят вісім грн 00 к.), з яких: 4500,00 грн - заборгованість за основним зобов"язанням (за тілом кредиту), 14688,00 грн - заборгованість за відсотками, 315,00 грн - заборгованість по комісії, 19575,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими в порядку ст. 625 ЦК України; а також понесені судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 к.) та 3000,00 грн (три тисячі грн 00 к.) витрат на правову допомогу.

У стягненні решти витрат на правничу допомогу позивачу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 28 травня 2025 року.

Суддя О. В. Соловйов