ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/3299/24 Номер провадження 22-ц/814/1853/25Головуючий у 1-й інстанції Баранська Ж.О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02 січня 2025 року, постановлену суддею Баранською Ж. О., повний текст ухвали складено - дата не вказана

у справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

27.12.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила суд встановити юридичний факт, що свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1 , видане Камінінською сільською радою Ташлинського району Оренбургської області РСФСР 02.08.1983, актовий запис №8, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб та після присвоєно прізвище « ОСОБА_1 », належить та стосується ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дівоче прізвище « ОСОБА_1 », зареєструвала шлюб 02.08.1983 з ОСОБА_2 в Камінінській сільській раді Ташлинського району Оренбургської області РСФСР. На підтвердження укладення шлюбу було видано свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1 , видане 02.08.1983. У подальшому після досягнення пенсійного вікуОСОБА_2 звернулася з заявою до Пенсійного фонду України в Полтавській області, який своїм рішенням №05 від 05.11.2024 відмовив у призначенні пенсії з підстав не підтвердження страхового стажу, а саме, не враховано стаж з причини не підтвердження зміни прізвища при укладенні шлюбу, так як свідоцтво про укладення шлюбу містить виправлення у графі «народження» цифри «17», що ставить під сумнів цей факт. Так як сільська рада, яка видала свідоцтво про укладення шлюбу, знаходиться в Оренбургській області, що входить до складу російської федерації, а з лютого 2022 після вторгнення введено воєнний стан і припинено всі відносини між Україною та російською федерацією, то звернутися до органу, що видав документ та отримати відповідь, не має реальної можливості, тому вказана заява повинна бути розглянута в порядку окремого провадження, так як установа, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02 січня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що положення частини 3 статті 315 ЦПК України містять імперативну норму про те, що не підлягають розгляду в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення факту належності особі свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, при поверненні заяви та відмові у відкритті провадження, послався на норми законодавства, однак в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, було зазначено обставини, згідно яких неможливо, крім в судовому порядку, визначити належність свідоцтва про шлюб. Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не взяв до уваги, що від встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності заявнику вказаного свідоцтва про шлюб, залежить питання можливості призначення пенсії з зарахуванням стажу, який було набуто після реєстрації шлюбу та зміни прізвища, тому ухваливши рішення про повернення заяви та відмови у відкритті провадження, суд першої інстанції порушив принцип ефективності судового процесу, а також не врахував інтереси заявника щодо можливості отримання пенсійного забезпечення, фактично позбавивши права отримувати пенсію, так як не враховується трудовий стаж після укладення шлюбу та зміни прізвища, а виправити описку може тільки орган РАЦС, який знаходиться на території рф.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 02.06.2025 не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 10.04.2025 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси та засобами поштового зв`язку у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 50-51), які були доставлені до електронних кабінетів. Згідно рекомендованого повідомлення судова повістка на ім`я ОСОБА_1 повернулася до апеляційного суду без вручення з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням про дату, час і місце судового засідання. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила справу розгляунти без її участі. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 03.04.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 02.06.2025 о 10-00 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Положення частини 3 статті 315 ЦПК України містять імперативну норму про те, що не підлягають розгляду в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення факту належності особі свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 186 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Фактичних обставин по суті спору суд першої інсанції не встановив.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даної заяви є встановлення юридичного факту про те, що свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1 , видане Камінінською сільською радою Ташлинського району Оренбургської області РСФСР 02.08.1983, актовий запис №8, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб та після присвоєно прізвище « ОСОБА_1 », належить та стосується ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлення факту необхідно заявнику ОСОБА_1 на підтвердження страхового стажу при оформлення пенсії за віком.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №752/20365/16-ц (провадження №61-24660св18), від 05.12.2019 у справі №750/9847/18 (провадження №61-18230св19, від 03.02.2021 у справі №644/9753/19 (провадження №61-14667св20), від 16.06.2021 у справі №643/6447/19 (провадження №61-14968св20), від 08.09.2021 у справі №641/5187/20 (провадження №61-5204св21).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення.

Частиною 4 ст. 315 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17.06.2024 у справі №753/21178/21 (провадження №61-15630св23)).

У постанові від 10.04.2019 у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2025 у справі №369/96/23 (провадження № 61-7596св24).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що розгляд заяви про встановлення фактів реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу в порядку окремого провадження прямо передбачено п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, а відтак, висновок суду першої інстанції про те, що дана заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, не ґрунтується на нормах чинного законодавства України.

Також, поза увагою суду залишилося те, що згідно положень ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суд наділений правом відмовити у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції також не містить таких посилань. Відтак, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, не ґрунтуються на нормах процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п. 6, 379 ч.1 п. 4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02 січня 2025 року - скасувати.

Справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про встановлення факту, що має юридичне значення - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи здійснювався у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 червня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов