ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м.Суми

Справа №587/418/24

Номер провадження 22-ц/816/725/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ільків Миколи Миколайовича

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 28 серпня 2024 року, у складі судді Черних О.М., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 29 серпня 2024 року,

в с т а н о в и в :

12 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю в ДТП її чоловіка.

Вимоги мотивували тим, що 02 вересня 2022 року о 19 год. 40 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz GL 350», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Роменська в м. Суми, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , внаслідок цього ДТП ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, був госпіталізований до реанімаційного відділення КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня», де помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За фактом вказаної ДТП 03 вересня 2022 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001722 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК Україна, та в подальшому закрито у зв`язку з встановленою відсутністю у діях ОСОБА_2 складу такого кримінального правопорушення. Вважає, що ОСОБА_2 несе цивільну відповідальність за завдання шкоди у зв`язку з використанням ним джерела підвищеної небезпеки.

Посилаючись на вказані обставини, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 400000 грн відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю в ДТП її чоловіка ОСОБА_3 , стягнути 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 28 серпня 2024 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування моральної шкоди, відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ільків М.М., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , стягнути витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 20000 грн та у зв`язку з розглядом справи апеляційним судом в розмірі 15000 грн.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею моральна шкода, у тому числі, якщо шкоди завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Вказує, про встановлення досудовим розслідуванням факту порушення водієм ОСОБА_2 п. 12.4 ПДР України, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/код. У постанові про закриття кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_2 допустив грубу необережність, а відсутність складу кримінального правопорушення у разі закриття кримінального провадження не означає відсутності вини для цивільно-правової відповідальності. Посилання на те, що ДТП сталося у зв`язку з порушенням потерпілим ПДР України, не є безумовною підставою для висновку про грубу необережність загиблого чи умисне нехтування правилами ПДР, і саме ОСОБА_2 несе відповідальність за експлуатацію джерела підвищеної небезпеки.

Вважає, що відшкодування моральної шкоди страховою компанією не звільняє відповідача від відповідальності за заподіяну шкоду та обов`язку сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Фактичний розмір шкоди, заподіяної позивачці значно перевищує розмір відповідальності страховика і очевидно, що сплачених 78000 грн недостатньо для належного відшкодування їй моральної шкоди. Заявлений до відшкодування розмір моральної шкоди не є завищеним чи надмірним, сам факт загибелі чоловіка в ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Брайко Ю.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне на обґрунтоване.

Вказує, що ДТП сталося не з вини водія ОСОБА_2 , а з вини велосипедиста ОСОБА_3 , саме тому було закрите кримінальне провадження і до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 також не притягувався. Відсутність у діях водія ОСОБА_2 порушення ПДР, які перебувають у причинному зв`язку з виникненням ДТП, підтверджується висновком експертизи. За відсутності протиправності дій ОСОБА_2 як учасника ДТП, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка, на підстав ст.ст. 1167,1168 ЦК України.

Зазначає, що моральна шкода вже була відшкодована позивачці страховою компанією у сумі 78000 грн, тому повторне звернення за стягненням такої шкоди є неправомірним. Крім того, ОСОБА_2 надавав позивачці кошти на поховання та надавав власні кошти для компенсації моральної шкоди.

Позивач та його представник повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без даних сторін, так як їх явка є необов`язковою, а позиція є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Брайко Ю.В., перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що чоловік позивачки - ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від інших уточнених травм із залученням декількох ділянок тіла, що стверджується довідкою про причину смерті від 05 вересня 2024 року (а.с.7-10, 11).

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30 серпня 2023 року: 02 вересня 2022 року о 19 год. 40 хв. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Mercedes-Benz» в м. Суми, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, з якими був госпіталізований до реанімаційного відділення КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня», де помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14-17).

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 03 вересня 2022 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001722 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК Україна (а.с. 14-17).

30 серпня 2023 року постановою заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ Національної поліції в Сумській області майора поліції Ковбасенка В.С., було закрито кримінальне провадження №0001722 від 03 вересня 2022 року, у зв`язку з встановленою відсутністю у діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 14-17).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №728/401 від 22 листопада 2022 року смерть ОСОБА_3 настала в результаті сполученої тупої травми тіла, що складалася із закритої травми грудної клітки, множинних переломів кісток обох гомілок, множинних саден та синців, і ускладнилася розвитком гострої легенево-серцевої недостатності. Виявлені на трупі тілесні ушкодження могли утворитися у результаті дорожньо-транспортної пригоди. На момент первинного контакту потерпілий міг бути розташований передньо-лівою поверхнею тіла до травмуючого транспортного засобу (а.с. 14-17).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на дату ДТП була застрахована AT «СГ «ТАС» (приватне) відповідно до полісу №207667659, за яким ОСОБА_1 отримала 78000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, що підтверджується копіями страхових актів про виплату страхового відшкодування (а.с.83-86).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за обставин ДТП, ОСОБА_2 не міг уникнути наїзду на потерпілого ОСОБА_3 , який допустив порушення ПДР та фактично сам скерував свій велосипед під транспортний засіб позивача. При цьому завдана позивачці, як дружині померлого, моральна шкода вже була відшкодована страховим відшкодуванням у сумі 78 000 гривень, і за обставин цієї конкретної справи ця сума відшкодування є обґрунтованою.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості. Таким чином, закон зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1167 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли, на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається.

Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

У постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року, справа № 531/2332/14-к, вказано, що у разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 було закрито у зв`язку із відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована AT «СГ «ТАС» (приватне) відповідно до полісу №207667659 і за зверненням ОСОБА_1 їй було виплачено страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 78000,00 грн, що відповідає положенням ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення водієм ОСОБА_2 п. 12.4 ПДР України щодо недотримання дозволеної швидкістю руху та наявності в його діях грубої необережності, колегія суддів зауважує, що за фактом ДТП проводилось досудове розслідування, яке закрите за відсутністю у діях відповідача складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК Україна, виконувалась комплексна експертиза за висновком якої водій не мав технічної можливості уникнути ДТП.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що моральна шкода вже була відшкодована позивачці шляхом виплати страхового відшкодування за страховим полісом відповідача, а за встановлених обставин відсутності вини відповідача в ДТП, не має підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни постановленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ільків Миколи Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 28 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 29 травня 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина