ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4637/25 Справа № 183/2726/24 Головуючий у першій інстанції: Оладенко О. С. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Оладенко О.С. від 22 січня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Носенко Андрій Григорович, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка за життя склала заповіт, згідно якого заповідала позивачці належну їй земельну ділянку з кадастровим номером :01:021:0261, що розташована на території Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області. Вперше вона, позивачка, звернулась до приватного нотаріуса Шевченко Г.В. з питанням щодо отримання спадщини за заповітом після ОСОБА_3 16 липня 2021 року. Нотаріус Шевченко Г.В. дала перелік документів, необхідних для прийняття спадщини. У листопаді 2021 року позивачці повідомили, що спадкова справа заведена приватним нотаріусом Носенком А.Г., у якого позивачці призначено дату подання заяви про прийняття спадщини 03.12.2021. Проте ОСОБА_1 не змогла прийти у вказану дату через хворобу. 14.03.2024 позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини. Зазначає, що строк для подання заяви про прийняття спадщини нею пропущено з поважних причин - через хворобу та повномасштабне вторгнення рф на територію України. Тому позивачка просила визначити їй додатковий строк тривалістю в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_3 за життя склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 17 травня 2019 року за реєстровим №590, відповідно до якого на випадок своєї смерті належну їй земельну ділянку з кадастровим номером :01:021:0261, площею 4,070 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, заповіла ОСОБА_1 (а.с. 8, 9, 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Новомосковським міськрайонним відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 08.06.2021 (а.с. 11).

Приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Носенком А.Г. заведено спадкову справу №163/2021 (номер у спадковому реєстрі 68775851) після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі заяви про прийняття спадщини чоловіка померлої ОСОБА_4 , поданої ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 39).

Згідно з довідкою Піщанської сільської ради від 11.03.2024, ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала на момент смерті разом з чоловіком ОСОБА_4 за адресою по АДРЕСА_1 (а.с. 40).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Новомосковським відділом ДРАЦС у Новомосковському району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 19.11.2021 (а.с. 28).

03 грудня 2021 року із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4 звернулася донька спадкодавця ОСОБА_2 (відповідачка), у зв`язку з чим приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Носенком А.Г. заведено спадкову справу №163/2021 (а.с. 37).

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 14.03.2024 за вхідним №69 (а.с. 39 зворот).

Відомості про факт звернення до нотаріуса раніше зазначеної вище дати, як про це зазначено у позовній заяві, позивачкою не надано.

Постановою приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Носенка А.Г. від 14.03.2024 позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини (а.с. 14).

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1,3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1статті 1270 ЦК України).

За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

У правовому висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, зазначено про необхідність вчинення нотаріусом дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснення виклику спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, від 26 липня 2021 року у справі №405/7058/19, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналогічні роз`яснення викладені в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі, закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18.

Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі №6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15 та у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі №372/2383/16-ц, від 22 травня 2019 року у справі №351/2403/17; від 20 лютого 2020 року у справі №419/3788/17; від 16 березня 2020 року у справі №644/5098/17; від 17 березня 2020 року у справі №683/2587/18.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, зокрема, що вперше вона звернулась до приватного нотаріуса Шевченко Г.В. з питанням щодо отримання спадщини за заповітом 16 липня 2021 року, де їй було роз`яснено, що строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини складає 6 місяців, тобто до 06.12.2021 (а.с. 3).

Тобто, щонайменше з 16 липня 2021 року позивачці було відомо про відкриття спадщини після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також факт складання заповіту на ім`я позивачки.

Шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 - по ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Таким чином, з часу обізнаності позивачки про відкриття спадщини у неї було більше п`яти місяців для прийняття спадщини шляхом подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини звернулася більш ніж через два роки після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини - 14 березня 2024 року.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх

сукупності, встановивши, що ОСОБА_1 суттєво порушила шестимісячний строк звернення із заявою про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; приймаючи до уваги, що позивачкою не доведено наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилання апелянтки на невчинення нотаріусом дій щодо повідомлення її про відкриття спадщини не спростовують викладених вище висновків суду, з огляду на наступне.

Позивачка не є родичкою спадкодавця ОСОБА_3 , про що вона зазначає в апеляційній скарзі.

У позовній1 заяві ОСОБА_1 зазначає, що вперше вона звернулась до приватного нотаріуса Шевченко Г.В. з питанням щодо отримання спадщини за заповітом після ОСОБА_3 16 липня 2021 року. Це свідчить про обізнаність позивачки, принаймні з вказаної дати, про відкриття спадщини після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також про факт складання заповіту на ім`я позивачки.

Посилання апелянтки на захворювання у кінці листопада 2021 року на covid-19 не спростовує викладених вище висновків суду.

Позивачкою надано копію результату дослідження, проведеного ТОВ Сінево Україна, у якому зазначено позитивний тест на наявність коронавірусу, дата замовлення 01.12.2021, дата результату 02.12.2021 (а.с. 15).

Однак, відомості про тривалість лікування, перебіг захворювання, виписку з медичної картки хворого позивачкою місцевому суду вчасно не надано. Сама по собі вказана обставина без доведення об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для вчинення дій щодо прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не свідчить про поважність причин пропуску зазначеного строку.

Надана позивачкою копія результату дослідження, проведеного ТОВ Сінево Україна, не є належними доказами неможливості своєчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини, оскільки вона не підтверджує факт непрацездатності ОСОБА_1 протягом всієї тривалості строку для прийняття спадщини. Також не підтверджено перебування позивачки у тяжкому стані, який об`єктивно перешкоджав їй вчинити дії щодо прийняття спадщини протягом тривалого строку.

Суду не надано доказів об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини з часу обізнаності позивачки про відкриття спадщини 16 липня 2021 року по 23 листопада 2021 року, тобто до дня захворювання на коронавірус.

Своєчасних клопотань про надання інших доказів, витребування доказів місцевим судом не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом судового засідання.

Заявлене представником позивачки у суді апеляційної інстанції клопотання про долучення до матеріалів справи нового доказу - копії висновку лікарсько-консультативної комісії №40/8 від 28.02.2025 року щодо хвороби позивачки у 2021 році - відхилене апеляційним судом з урахуванням положень ч. 3 статті 367 ЦПК України, де встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Пояснення представника апелянта у судовому засіданні апеляційного суду, що у місцевому суді відповідне клопотання заявлене не було з урахуванням надання інших доказів, які апелянтка вважала достатніми, - не свідчить про наявність об`єктивної неможливості подання у суді першої інстанції доказів щодо хвороби позивачки під час перебігу строку на прийняття спадщини, враховуючи, що представник позивачки брала участь у судовому засіданні місцевого суду. Крім того, висновок лікарсько-консультативної комісії №40/8 складений 28.02.2025 року, тобто після ухвалення місцевим судом оскаржуваного судового рішення, правильність якого перевіряється апеляційним судом станом на час його постановлення.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 21 травня 2025 року.

Повний текст постанови складено 02 червня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова