ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року

м. Харків

справа № 638/5135/23

провадження № 22-ц/818/1517/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2024 року в складі судді Яковлевої В.М.

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що під час спільного проживання без реєстрації шлюбу, у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак в подальшому у 2013 році відносини між сторонами фактично припинено.

Зазначила, що з моменту припинення відносин з ОСОБА_2 дитина постійно проживає з нею, знаходиться на її утриманні. В свою чергу відповідач, як батько дитини, проживає окремо, свідомо нехтує та ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов`язків, а саме з сином не спілкується, участі у його вихованні та розвитку не приймає, зовсім не цікавиться життям та розвитком дитини, не забезпечує його матеріально, контакту не підтримує та взагалі його не шукає.

03 червня 2017 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено шлюб.

Вказала, що відповідно до висновку судово-медичного дослідження (обстеження) психолога № 199-2020 від 27.02.2020 КЗОЗ Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, проведеного з дитиною ОСОБА_4 , останній відображує чітко всіх членів сім?ї, при цьому ототожнюючи вітчима з батьком, а також описує їх з явним проявом відчуття любові та піклування. Дитина вербально висловлює базову довіру до батька (вітчима). У висновку психологом надано позитивну характеристику психологічного стану ОСОБА_4 .

Згідно характеристики, виданої Полтавським приватним навчально-виховним комплексом «Паросток» Полтавської області, ОСОБА_4 має високий рівень розвитку психічних процесів та високий рівень навчальних успіхів. Хлопчика виховує мати, завжди цікавиться його успіхами, готова до продуктивної співпраці в педагогічних питаннях. Дитина доглянута, завжди чиста, хворіє рідко. В свою чергу навчальний заклад не володіє інформацією про участь батька у житті дитини, він ніколи не відвідував школу, з ним не знайомі ні вчителі, ні адміністрація.

Просила позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; змінити прізвище дитини з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » шляхом внесення змін в актовий запис про народження дитини та видачі нового свідоцтва про народження; вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати в частині позбавлення його батьківських прав відносно сина; в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок служби у справах дітей не достатньо обґрунтований та вмотивований, оскільки письмові пояснення дитини, на момент його оформлення, є сфабрикованими на користь позивачки, оформлені без волі та бажання дитини, з примушуванням на їх оформлення. Є підстави вважати, що думка дитини, що викладена у поясненнях, відносно прямої вимоги на позбавлення батьківських прав батька у зв`язку з тривалим проживанням з матір`ю, є спотвореною та має ознаки навіювання одним із батьків, внаслідок чого не може прийматися судом як абсолютна. Зазначив, що неможливість активної участі батька в житті дитини спричинена об`єктивними причинами, зокрема він проживає та працює в іншому місті, між ним та позивачкою існують неприязні стосунки, а отже відсутні обставини свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Суд першої інстанції надав перевагу інтересам дитини над інтересами батька. Судом не досліджено, що враховуючи великий проміжок часу проживання дитини з матір`ю, виникають сумніви щодо спроможності дитини висловлювати свою думку вільно без жодного тиску з боку матері. Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_9 пояснювали, що позивачка перешкоджає відповідачу нормальним взаємовідносинам та контактам батька з дитиною. На численні прохання відповідача та його батьків зустрітись з дитиною позивачка надає відмову та ухиляється від контактів під різними надуманими причинами. Вказав, що він любить свого сина, піклується про нього та в подальшому має наміри підтримувати з ним зв`язок, надає матеріальну допомогу шляхом переведення коштів на банківську картку та сплачує аліменти, заборгованість по аліментам відсутня.

20 травня 2025 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якій зазначила доводи позовної заяви.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог, а саме позбавлення батьківських прав, у зв`язку з чим в іншій частині рішення суду не переглядається.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити, рішення в оскаржуваній частині скасувати.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано наявністю правових підстав для позбавлення батька батьківських прав щодо сина, оскільки ОСОБА_2 не виконує батьківських обов`язків, що передбачені статтею 150 СК України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_10 (а.с.30 том 1).

З 03 червня 2017 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (а.с.31 том 1).

01 лютого 2020 року ОСОБА_1 уклала договір оренди квартири АДРЕСА_1 (а.с.18-19 том 1).

Відповідно до висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи 199-2020, складеного 27 лютого 2020 року КЗОЗ Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_4 , 2010 року народження (9 років), зокрема, відображує чітко всіх членів сім`ї (мати, батько (вітчим), сестру та бабу), висловлює (вербально) базову довіру до батька (вітчима) (а.с.25-26 том 1).

Згідно відповіді Полтавської обласної державної адміністрації Департаменту освіти і науки № С/35 від 22 липня 2019 року, ОСОБА_4 , 2010 року народження, дійсно є учнем Полтавського приватного навчально-виховного комплексу «Паросток» Полтавської області з 2017 року, на даний момент переведений до 3 класу. Договір про надання освітніх послуг закладом укладений із матір`ю дитини ОСОБА_1 , за умовами якого адміністрація закладу здійснює взаємодію з приводу усіх питань освітнього процесу з ОСОБА_1 . Вона не вказувала інших осіб, з якими можна вирішувати будь-які питання стосовно дитини (а.с.110 том 1).

Відповідно до характеристики Полтавського приватного навчально-виховного комплексу «Паросток» Полтавської області № 72 від 22 червня 2021 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учнем закладу та станом на 22 червня 2021 року переведений до 5 класу, дитина має високий рівень розвитку психічних процесів та високий рівень навчальних успіхів з усіх предметів. Також зазначено, що виховує хлопчика мама, завжди цікавиться його успіхами, готова до продуктивної співпраці в педагогічних чи організаційних питаннях. Дитина доглянута, завжди чиста, хворіє рідко. Заклад не має інформації про участь рідного батька, ОСОБА_2 , у житті його сина. Батько ніколи не відвідував школу, з ним не знайомі ні вчителі, ні адміністрація (а.с.20 том 1).

З повідомлення Служби у справах дітей Полтавської обласної державної адміністрації № С-01-46/91 від 28 січня 2020 року, адресованого ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (баба та дід дитини), вбачається, що 28 січня 2020 року начальником служби у справах дітей на особистому прийомі проведено бесіду з ОСОБА_1 стосовно ситуації, що склалася. В ході бесіди ОСОБА_1 було роз`яснено, що відповідно до чинного законодавства баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми онуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. ОСОБА_1 категорично відмовилася від спілкування свого сина ОСОБА_11 з бабою та дідом. Враховуючи зазначене, рекомендовано звернутися до суду для визначення способів участі у вихованні онука (а.с.112 том 1).

Відповідно до довідок ПрАТ «Київ-Атлантик Україна», ОСОБА_2 працює на підприємстві на посаді начальника юридичного відділу та за період з листопада 2022 року по серпень 2023 року нараховано дохід в загальному розмірі 234 898,19 грн (а.с.119-120 том 1).

Матеріали справи містять копії квитанцій про сплату ОСОБА_2 аліментів на свого сина (а.с.125-141 том 1).

За інформацією, наданою Харківською обласною державною (військовою) адміністрацією № 01-35/5529 від 27 листопада 2023 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить навчання у Харківському приватному навчально-виховному комплексі «Авторська школа Бойка» Харківської області та навчається у 7-А класі, форма навчання дистанційна (а.с.167 том 1).

Відповідно до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 16 лютого 2024 року № 82 Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради, під час розгляду та вивчення наданих документів встановлено, що батьки дитини у зареєстрованому шлюбі не перебували. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із матір`ю, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , де створені умови для проживання дитини.

Відповідно до інформації Харківського приватного навчально - виховного комплексу «Авторська школа Бойка» ОСОБА_12 навчається у закладі з 02.12.2022. Мати ОСОБА_1 багато уваги приділяє здоров`ю, освіті та вихованню сина. Постійно цікавиться його успіхами, підтримує тісний зв`язок з учителями та адміністрацією школи. Всі матеріальні витрати на утримання ОСОБА_4 в школі забезпечує мати. Адміністрація школи та педагоги мають можливість спілкуватись тільки з матір`ю учня. З його батьком, ОСОБА_2 не знайомі.

Відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №14» Харківської міської ради ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться під наглядом фахівців поліклініки з листопада 2023 року. На прийом до лікаря - педіатра поліклініки ОСОБА_11 приходив у супроводі матері ОСОБА_1 , рекомендації лікарів по нагляду та лікуванню за хворою дитиною виконуються у повному обсязі. Інформації про здійснення батьківських обов`язків по догляду та лікуванню дитини батьком, ОСОБА_2 поза межами компетенції закладу.

Малолітній ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надав свої письмові пояснення, в яких зазначив що підтримує мати, та просить позбавити батьківських прав батька, ОСОБА_2 , так як він його не пам`ятає, бо не спілкувався із ним тривалий час. Також зазначив, що живе у повній родині, у нього все добре. Зараз батьком називає ОСОБА_13 . Живе з вітчимом, мамою та сестрою.

Представником батька дитини, ОСОБА_3 , були надані пояснення та документальні підтвердження до матеріалів справи (оформлення висновку) щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

На прийом до спеціаліста Департаменту для надання пояснень також з`являлись бабуся та дідусь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , які пояснили, що дуже люблять свого онука, дитина з 2012 по 2016 проживала із ними, після чого мати забрала онука та не надає можливості спілкуватись із ним їм та батьку дитини.

Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради на підставі наявних документів.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. ст. 19, 150, 155, 164 Сімейного кодексу України, рекомендацією Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважав доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.205-206 том 1).

Дитина ОСОБА_12 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що має близькі теплі стосунки з ОСОБА_6 , до якого ставиться як до свого рідного батька. Разом із тим, рідного батька він взагалі не пам`ятає, про нього він все забув, їхня зустріч була вже як вісім років тому назад. Після того він зустрітися не пропонував, не телефонував. Зазначив, що йому ближче ОСОБА_14 , оскільки рідного батька немає в його житті, він про нього нічого не знає та не має до нього ніяких почуттів. Батько не цікавився його проблемами, ані захопленнями, чим він займається, не вітав зі святами жодного разу. Бабусю та дідуся він теж зовсім не пам`ятає. Наразі у нього повноцінна сім`я, в якій він має все необхідне. ОСОБА_6 він називає та вважає своїм батьком. Зазначив, що він не має потреби в матеріальній допомозі батька, спілкуватися з ним також не бажає, тому що він для нього вже не є рідним. Має до нього негативне відношення, яке, як він зазначив, вже не зміниться. Просив суд позовні вимоги про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_15 (мати), у період 2016 року, у той час була зайнята кар`єрою, ми допомагали глядіти за дитиною, намагались допомагати. Дитина залишалась з ними у с. Циркуни Харківської області. Батько виконував свої батьківські обов`язки. Приїжджав у село майже щотижня, цікавився життям сина. Згодом дитина пішла у приватну школу «Паросток» на Полтавщині, яку мати оплачувала. У серпні 2016 року ОСОБА_16 приїхала та забрала дитину, сказала, що вона буде займатися дитиною. Вона, як мати, мала на це повне право, це відбулось за їхньою обопільною згодою, тобто, також зі згоди батька. Потім створила свою сім`ю. З 2017 року повністю обірвався зв`язок між батьком та дитиною з невідомих їй причин. Вони зверталися до превентивної поліції, Служби у справах дітей та до Голови сільради з приводу місцезнаходження дитини. Просила суд врахувати, що рідний батько є ціннішим, любить дитину та хвилюється. Батько спиртними напоями та наркотичними засобами не зловживає, до кримінальної відповідальності не притягався. Батько аліменти сплачував, однак були затримки, у зв`язку із чим, зі сплати аліментів утворилась заборгованість. Батько має намір та бажання спілкуватись із сином, але мати не дозволяє.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні надав суду показання про те, що його син ОСОБА_12 спиртні напої не вживає, не курить, коли жили разом він забезпечував сім`ю, носили подарунки. З приводу аліментів підтвердив той факт, що за півроку утворилась заборгованість, однак син не знав, що існує рішення суду. Син тривалий час працює та постійно проживає в місті Києві, вже біля десяти років. До війни були активні спроби знайти та побачити дитину. ОСОБА_17 дитини та матері заблоковані. У сина є сім`я, після того як і ОСОБА_15 , він також одружився, має сина ОСОБА_18 , якому наразі 4 роки. З позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною до суду не звертались.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі Закон).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від18грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, пункти 57, 58).

Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від29липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі №562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною.

З огляду на приписи пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли батьки свідомо та умисно не здійснюють батьківських прав та ухиляються від їх виконання.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки. Позбавлення батьківських прав позбавляє батька/матір спільного родинного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання.

Реалізація взаємного спілкування між матір`ю чи батьком і дитиною становить засадову складову сімейного життя у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Савіни проти України», рішення від 18 грудня 2008 року, заява N 39948/06, ЄСПЛ зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (пункт 49).

У постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20, провадження № 61-2701св24, Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини».

Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18, від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22, від 01 серпня 2024 року у справі № 366/52/21).

Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, має оціночний характер, залежить від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та інші).

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батьків спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів зауважує, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу і залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 травня 2024 року у справі № 212/95/23 (провадження № 61-2017св24), від 21 травня 2024 року у справі № 303/801/23 (провадження № 61-16570св23), від 15 січня 2025 року у справі № 384/170/23 (провадження № 61-10829св24).

В даному випадку колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батьку щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено і позивачкою не доведено. Водночас судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Навпаки, ОСОБА_2 заперечував проти позбавлення його батьківських прав щодо сина та висловлює бажання щодо спілкування та виховання дитини.

Колегія суддів наголошує, що особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

У даній справі позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відповідає інтересам дитини, оскільки обставини свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 заперечував вимоги позивачки та пояснював, що бажає виховувати сина, зустрічатися та спілкуватися з ним, брати участь у його вихованні, що вказує на його зацікавленість у збереженні зв`язків із своїм сином.

Докази, подані позивачкою, не свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу саме в інтересах дитини.

За обставин справи, а саме проживання тривалий час сина з матір`ю, озвучена у судовому засіданні суду першої інстанції думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав.

Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною.

Думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (постанови Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18, від 29 березня 2023 року у справі № 754/7526/21, від 26 квітня 2023 року у справі № 520/17217/13-ц, від 02 серпня 2023 року у справі № 707/1704/21).

Натомість необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до сина.

Матеріали справи не містять негативних характеристик, наявності психічних розладів у відповідача та вживання ним алкогольних напоїв, доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню сина.

Також колегія суддів, відповідно до приписів частини шостої статті 19 СК України, не погоджується з висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 82 від 16 лютого 2024 року щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він не є достатньо об`єктивним та обґрунтованим, має рекомендаційний характер та не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Орган опіки та піклування не надав оцінки причинам ухилення відповідача від виконання обов`язків.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23 (провадження № 61-8177св24), від 12 березня 2025 року у справі № 930/1141/24 (провадження № 61-994св25).

Водночас колегія суддів зазначає, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Виходячи з встановлених судом обставин справи, враховуючи, що ОСОБА_2 як батько не бере достатньої участі у вихованні дитини, судова колегія вважає за доцільне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на Службу у справах дітей Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради як орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивачка не позбавлена права повторно звернутися до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав.

Колегія суддів звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22 від 22 січня 2025 року в справі № 333/8983/23).

За таких обставин рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1610,40 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2024 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав залишити без задоволення.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання свого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на Службу у справах дітей Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради як орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1610,40 грн за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова