ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7240/23 Номер провадження 22-ц/814/1767/25Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою адвокатки Гуржій Тетяни Анатоліївни, представниці ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 січня 2025 року (час ухвалення судового рішення з 10:28:00 год до 10:50:26 год; дата виготовлення повного текста судового рішення - 20 січня 2025 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У листопаді 2025 року АТ «УКРСИББАНК» звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20.01.2017 у розмірі 333 492,07 грн, з яких 266 795,34 грн заборгованість за кредитом, 64 484,49 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом з 20 лютого 2022 по 20 жовтня 2023 та 2 212,24 грн - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін, вирішити питання понесених судових витрат.

В обґрунтування позову зазначено, що 20 січня 2017 року між банком і ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту з правилами №0. Відповідно до умов договору банк надав ОСОБА_1 кредит в загальній сумі 304 050,14 грн шляхом зарахування коштів на рахунок позичальника, а відповідач зобов`язався щомісячно повертати кредит в повному обсязі та сплачувати проценти - 20 числа кожного місяця, шляхом внесення ануїтетних платежів у розмірі 4 202,20 грн. Строк повернення кредиту - 27.09.2032. Крім того, за користування кредитними коштами ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 15,00% річних та у порядку, встановленому п.1.2.9 кредитного договору та п.1.3 Правил.

У забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 по вказаному кредитному договору з ОСОБА_2 укладені договори поруки №268105 (основний борг) та №268105 (проценти та інші платежі) від 20.01.2017.

ОСОБА_1 належним чином зобов?язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим за станом на 15.11.2023 заборгованість за кредитним договором склала 333 492,07 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 січня 2025 року позов АТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь АТ «УКРСИББАНК» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту з правилами №0 від 20.01.2017 у розмірі 333 492,07 грн, з яких 266 795,34 грн - заборгованість за кредитом, 64 484,49 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 212,24 грн заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УКРСИББАНК» понесені судові витрати у розмірі 5 002,38 грн, а саме у рівних частках з кожного по 2 501,19 грн.

В апеляційній скарзі адвокатка Гуржій Т.А., представниця ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що позивачем суду не надано первинних документів, за якими можна перевірити правильність нарахування процентів та інших нарахувань. Надані суду документи не завірені належним чином. Документ невідомого походження під назвою меморіальний ордер № від 23.01.2017 був складений (роздрукований) після 17 жовтня 2018 року, тому не має ніякого відношення до видачі 23.01.2017 кредитних коштів у розмірі 304 050,14 грн ОСОБА_3 .

Зазначає, що суд формально розглянув цивільну справу не звернув уваги на те, що дві копії меморіального ордеру № від 23.01.2017 відмінні одна від одної.

Суд першої інстанції залишив поза увагою те, що позивачем не доведено факт видачі 20.01.2017 кредиту в розмірі 304 050,14 грн, відповідно не доведено виконання АТ Укрсиббанк істотної умови договору про надання споживчого кредиту з правилами №0 від 20.01.2017: видачі 23.01.2017 ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 304 050,14 грн, а також не доведено виконання договору про надання споживчого кредиту з правилами №0 від 20.01.2017 станом на 28.11.2023. Розрахунок вимог банку не може підтверджувати наявність кредитної заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку, відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою та не врахував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц, у частині дотримання кредитодавцем порядку досудового врегулювання спору.

Суд не дав належної оцінки тому факту, що на час пред?явлення позову порука вже була припинена.

Суд не сприяв всебічному та повному з`ясуванню обставин справи та відмовив в задоволенні клопотання про витребування первинних банківських документів.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «УКРСИББАНК», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У підтвердження заперечень проти апеляційної скарги повторно наведені факти і доводи позовної заяви.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2017 між АТ «УКРСИББАНК» і ОСОБА_1 укладено договір №0 про надання споживчого кредиту (т.1 а.с.21, 219-221)

Підписавши договір, відповідач погодив викладені у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування, оприлюднені у офіційному виданні газета «Урядовий кур`єр» №117 від 03.07.2014 та розміщені на офіційному сайті банку www.my.ukrsibbank.com. Правила є невід`ємною частиною кредитного договору, не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням кредитного договору. Сторони підписавши договір, стверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору та Правил.

Відповідно до п.1.2.10 договору банк надав ОСОБА_1 кредит в загальній сумі 304 050,14 грн шляхом зарахування коштів на рахунок позичальника, а відповідач зобов`язався щомісячно повертати кредит в повному обсязі та сплачувати проценти шляхом сплати 20 числа кожного місяця ануїтетних платежів у розмірі 4202,20 грн, та сплачувати проценти.

Пунктом 1.2.8 договору строк повернення кредиту визначено до 27.09.2032.

Пунктом 1.2.9. договору визначено, що за користування кредитними коштами ОСОБА_1 зобов`язався сплати проценти у розмірі 15,00% річних та у порядку, встановленому п.1.2.9 кредитного договору та п.1.3 Правил.

В цей же день між АТ «УКРСИББАНК» і ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 28.09.2006.(т.1 а.с.26)

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору №0 від 20.01.2017 у той же день між ОСОБА_2 і АТ «УКРСИББАНК» укладені два договори поруки №268105 (основний борг) і №268105 (проценти та інші платежі) (т.1 а.с.27-30, 229-236)

На підтвердження видачі АТ «УКРСИББАНК» ОСОБА_1 кредитних коштів, позивачем надано суду меморіальний ордер № від 23.01.2017 (т.1 а.с.34, 179)

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, Банком нарахована заборгованість, яка згідно довідки-розрахунку за станом на 15.11.2023, складає 333 492,07 грн ( т.1 а.с.36-41)

В порядку досудового врегулювання спору АТ «УКРСИББАНК» складено і направлено на адресу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вимоги про дострокове повернення кредиту (т.1 а.с.31-33)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав доведеними обставини, на які посилався позивач у підтвердження заявлених вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Заперечуючи проти позову, відповідачі посилалися, зокрема, на невиконання Банком вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року.

Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір із ОСОБА_1 укладений 20 січня 2017 року (т.1 а.с.21), тому відповідно до ст.5 ЦК України до відносин, що виникли з виконання цього договору слід застосовувати закон, що діяв на час його укладення. Строк дії укладеного кредитного договору сторони погодили до 27 вересня 2032 року. Банк звернувся до суду з позовом у листопаді 2023 року із вимогою про дострокове стягнення кредитних коштів відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, змінивши строк виконання зобов?язання за укладеним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року (справа N 638/13683/15-ц) викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.

«60.У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).

61. Регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

62.Частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

63.Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.»

Після 10 червня 2017 року частина перша статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» набула такої редакції : «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно до ч.4 ст.16 ЗУ «Про споживче кредитування» у редакції після 10 червня 2017 року у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

У цій справі у підтвердження виконання свого обов?язку повідомити споживача про дострокове повернення кредитних коштів Банк подав суду завірені копії вимоги (т.1 а.с.31,32) і копію списку № 6492 згрупованих відправлень листів рекомендованих, поданих в Київ-70 (а.с.33) і відомість №85 на рекомендовану кореспонденцію + копію квитанції АТ «Укрпошта» від 07 жовтня 2022 року (т.1 а.с.33 зворот), які не містять відомостей про те, що саме було відправлено на адресу відповідачів (боржників) і чи отримали вони вказані поштові відправлення.

Враховуючи, що відповідачі заперечують факт отримання вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, слід визнати що зазначені письмові докази не є достатніми у розумінні положень ст.80 ЦПК України на підтвердження обставини, яку відповідачі заперечують.

Оскільки відповідно до висновків, викладених у постанові ВП ВС від 26 травня 2020 року (справа N 638/13683/15-ц), невиконання Банком вимоги частини десятої ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, є підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог про дострокове стягнення кредитних коштів, то у задоволенні цього позову слід відмовити саме з цих підстав.

З урахуванням наведеного відсутня необхідність перевірки та аналізу інших доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з АТ «УКРСИББАНК» на користь держави необхідно стягнути 7 503,57 грн за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвокатки Гуржій Тетяни Анатоліївни, представниці ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 січня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлені вимог.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,.

Стягнути з Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» на користь держави 7 503,57 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28 травня 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов