П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року місто Київ

справа № 376/833/24-ц

провадження № 22-ц/824/3152/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Департамент стратегічного розслідування Національної поліції України

відповідач - Держава Україна в особі Державної казначейської служби

розглянув в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Дейнекою Сергієм Леонідовичем,

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 17 вересня 2024 року, ухвалене у складі судді Литвинової І.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, Держави Україна в особі Державної казначейської служби про стягнення компенсації моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту стратегічного розслідування Національної поліції України, Держави Україна в особі Державної казначейської служби про стягнення компенсації моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що старшим оперуповноваженим першого сектору управління стратегічних розслідувань у Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України Ототюком М. В. відносно ОСОБА_1 було складено вісім протоколів про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП, і направлено для розгляду до Сквирського районного суду Київської області.

Постановою Сквирського районного суду Київської області від 3 серпня 2023 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, закрито у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

На думку позивача, посадова особа, порушуючи Конституцію України, Закон України «Про Національну поліцію», навмисно сфальсифікувала протоколи про притягнення її до адміністративної відповідальності, чим заподіяла глибокі і тривалі моральні страждання, неправомірні дії з боку працівника поліції та наступні наслідки є психотравмуючими для неї. Неправомірними діями працівника поліції завдано моральної шкоди. На цей захист витрачено багато часу, матеріальних коштів, душевних та фізичних сил, пригніченість на роботі та їх перевірок з боку керівництва. Протиправними діями завдана моральна шкоди, а наслідками -дії працівників поліції безпосередньо зашкодили здоров`ю. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, заподіяних їй незаконним притягненням до адміністративної відповідальності на підставі завідомо неправдивих відомостей, внесених до постанови, у хвилюваннях, які були викликані незаконним обвинуваченням, вона пережила відчуття несправедливості, була пригнічена, переживала, що права були порушені, пережила упередженість співробітників правоохоронних органів, що викликало у неї невдоволення, невпевненість, недовіру до правоохоронних органів, обурення в момент складання протоколу пережила стан схвильованості. До моменту ухвалення остаточного рішення по вказаним справам позивач перебувала у постійному стресі, була обурена через таке зухвале та ганебне порушення законодавства України і її прав працівниками правоохоронного органу.

Рішення та дії поліцейських образили її, поставили під сумнів її порядність та добре ім`я, тому вона вимушена була доводити суспільству свою чесність і порядність у судовому порядку. Крім того, змушена витрачати свій час та нерви, захищаючи свої права замість того, щоб використати свій час на власні потреби, вимушена звертатись за правовою допомогою до адвокатів та сплачувати кошти, щоб адвокат представляв та захищав її права. Свої моральні страждання і душевний біль позивач оцінила у 20 000 грн.

Просила стягнути з Державного бюджету України на її користь в рахунок відшкодування шкоди 20000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, Держави Україна в особі Державної казначейської служби про стягнення компенсації моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дейнека С.Л. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосуванням судом норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначив, що позивач ОСОБА_1 не отримувала судову повістку та ухвалу про відкриття провадження з повідомленням про розгляд справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Прибувши в судове засідання 17.09.2024, про яке стало відомо із сайту суду про розгляд справи, була позбавлена надати пояснення. 17.09.2024 року секретарем судового засідання було повідомлено, що розгляд справи буде проведений у відсутність позивачки та протягом п`яти днів буде винесене рішення суду.

Вважає, що судом першої інстанції було порушено норми ст. 12 ЦПК України про рівність процесуальних прав та обов`язків сторін.

Крім того, зазначає про те, що незаконними діями працівника Національної поліції України, ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність складу правопорушення в її діях, свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06 березня 2023 року, справа № 607/22802/21 провадження №61-343св23.

На думку позивача, посадова особа грубо порушуючи Конституцію України, Закон України «Про Національну поліцію», навмисно сфальсифікувала відносно неї протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності, чим заподіяла глибокі і тривалі моральні страждання, неправомірні дії з боку працівника поліції та наступні наслідки є психотравмуючими для позивача. Неправомірними діями працівника поліції ОСОБА_1 завдано моральної шкоди.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, заподіяних їй, як законослухняній громадянці, незаконним притягненням до адміністративної відповідальності на підставі завідомо неправдивих відомостей, внесених до постанови, у хвилюваннях, які були викликані незаконним обвинуваченням

Позивач пережила відчуття несправедливості, була пригнічена, переживала, що її права були порушені, пережила упередженість співробітників правоохоронних органів, що викликало невдоволення, невпевненість, недовіру до правоохоронних органів, обурення в момент складання протоколу (пережила стан схвильованості). До моменту винесення остаточного рішення по справам перебувала у постійному стресі.

Дії поліцейських образили та поставили під сумнів порядність позивача та її добре ім`я, а тому вона вимушене була доводити суспільству свою чесність і порядність в судовому порядку. Крім того позивач змушена витрачати свій час, захищаючи свої права, звертатися за юридичною допомогою до адвоката.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України - Чугаєва І.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 4 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 травня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 травня 2023 року щодо ОСОБА_1 складено вісім протоколів про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

Так, згідно з протоколом № 1553 від 10 травня 2023 року про те, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника лікарні лікаря ветеринарної медицини Сквирської районної державної лікарні ветеринарної медицини, будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення п. п. 1, 2 частини першої ст. 28 даного Закону, не повідомила Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області про наявність у неї реального конфлікту інтересів, який виник 01 липня 2022 року внаслідок розгляду заяви дочки ОСОБА_2 щодо працевлаштування у Сквирській районній державній лікарні ветеринарної медицини на посаду лікаря ветеринарної медицини епізоотолога І категорії, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією та передбачене частиною першою ст. 172-7 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №1554 від 10 травня 2023 року, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника лікарні лікаря ветеринарної медицини Сквирської районної державної лікарні ветеринарної медицини, будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», у порушення п. 3 частини першої ст. 28 даного Закону, вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме видала наказ від 01 липня 2022 року N 22-К щодо працевлаштування своєї дочки ОСОБА_2 у Сквирській районній державній лікарні ветеринарної медицини на посаду лікаря ветеринарної медицини епізоотолога І категорії, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією та передбачене частиною другою ст. 172-7 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією №1555, 1557, 1559 від 10 травня 2023 року, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника лікарні лікаря ветеринарної медицини Сквирської районної державної лікарні ветеринарної медицини, будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення п. п. 1, 2 частиною першою ст. 28 даного Закону, не вжила заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомила Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме щодо суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями, який виник перед підписанням наказів від 28 листопада 2022 року N 46-К, від 28 грудня 2022 року N 50-К, від 27 січня 2023 року N 6-К «Про нарахування надбавки», якими встановила своїй дочці ОСОБА_2 надбавку в розмірі 50 % посадового окладу, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією та передбачене частиною першою ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією №№1556, 1558, 1560 від 10 травня 2023 року, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника лікарні лікаря ветеринарної медицини Сквирської районної державної лікарні ветеринарної медицини, будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення п. 3 частини першої ст. 28 даного Закону, вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписала накази від 28 листопада 2022 року N46-К, від 28 грудня 2022 року N 50-К, від 27 січня 2023 року N 6-К «Про нарахування надбавки», якими встановила своїй дочці ОСОБА_2 надбавку у розмірі 50 % посадового окладу, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією та передбачене частиною другою ст.172-7 КУпАП.

У провадженні Сквирського районного суду Київської області перебували на розгляді чотири протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-7 КУпАП та чотири протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-7 КУпАП, справи за якими постановою Сквирського районного суду Київської області від 17 липня 2023 року об`єднанні в одне провадження та надано ЄУН №376/1423/23.

3 серпня 2023 року постановою Сквирського районного суду Київської області у справі №376/1423/23, яка набрала законної сили 14 серпня 2023 року, провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП, закрито, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (а. с. 8-13).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що постановою Сквирського районного суду Київської області у справі №376/1423/23 від 3 серпня 2023 року оцінка діям працівника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України не надавалась, його дії протиправними або незаконними не визнавались. Будь-яких доказів завдання моральної шкоди позивачу внаслідок складання протоколів щодо останньої матеріали справи не містять, зокрема, як зазначала позивач, шкоди її здоров`ю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 15, ч.ч.1,2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст. 23 ЦК України.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями ч.3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Так, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч.1 ст. 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ч.1 ст. 1174 ЦК України).

Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі ст.ст. 1173, 1174 ЦК України (див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі №925/556/21).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду досліджувала питання, чи є факт складання протоколу про адміністративне правопорушення працівником патрульної поліції у разі подальшого закриття справи судом у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення підставою для відшкодування шкоди особі, стосовно якої складено протокол.

За результатом касаційного перегляду справи № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову від 22 січня 2025 року, в якій зробила такі висновки про застосування норм права:

"Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди.

Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення.

У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.

При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

З огляду на приписи Закону України "Про Національну поліцію", Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Колегія суддів з огляду на викладені правові висновки Великої Палати Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення безумовно не свідчить про незаконність дій особи, яка складала протокол.

Суд першої інстанції правильно врахував, що у спірних правовідносинах шкода відшкодовується на загальних підставах в порядку ст. 1174 ЦК України, а тому обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди є встановлення протиправності у діях працівника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України під час складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Невідповідність вимогам закону дій працівника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, який склав протоколи про наявність у діях позивача ознак складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП, в цій справі судом не встановлено.

Зі змісту постанови Сквирського районного суду Київської області від 3 серпня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення № 376/1423/23 убачається, що підставою для закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП за відсутності події і складу вказаного правопорушення стало те, що у справі не зібрано достатньої кількості доказів, які б указували на доведеність поза всяким розумним сумнівом, що мали місце події, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому всі сумніви суд розтлумачив на користь особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності, тобто ОСОБА_1 .

Тобто відсутність складу адміністративного правопорушення у діях позивача встановлена судом за результатами оцінки всіх доказів у справі №376/1423/23, які, на думку суду, у своїй сукупності вказували на недоведеність у ході провадження у цій справі вини ОСОБА_1 , що не доводить очевидної протиправності дій працівника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Оскільки суд першої інстанції не встановив неправомірності у діях працівника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України під час складання стосовно позивачки ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення, то немає підстав для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди.

Ураховуючи те, що у спірних правовідносинах закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося не через невідповідність протоколу вимогам закону або через інші протиправні дії працівника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України.

Доказів на підтвердження неправомірності дій або бездіяльності працівника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України позивачкою ОСОБА_1 , у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.

А також не підтверджено належними та допустимими доказами факту заподіяння моральної шкоди, розміру завданої шкоди, не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною їй шкодою та діями відповідачів.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до незгоди з оскаржуваним рішенням.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що будь-яка сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може обґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України докази є будь-якими даними, на підставі яких суд встановлює наявність або наявність фактично (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші умови, які мають значення для вирішення справи.

Доводи апелянта в тій частині, що сторона позивача не була повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки суд першої інстанції, врахувавши те, що предмет спору не належить до виключного переліку частини четвертої статті 274 ЦПК України, дійшов правильного висновку про розгляд справи без виклику сторін. Відтак судом правомірно не здійснювалося повідомлення сторін про дату, час і мiсце судового засідання.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Дейнекою Сергієм Леонідовичем, залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 17 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус