ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року

м. Харків

справа № 641/6095/23

провадження № 22-ц/818/1399/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач - Приватне підприємство «Торгово-комерційна фірма «Дана»

відповідачі - Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Державне підприємство «СЕТАМ» Міністерства юстиції України,

третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Трофименко Єлізавета Василівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харків апеляційну скаргу Приватного підприємства «Торгово-Комерційна Фірма «Дана» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2024 року в складі судді Зелінської І.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ПП «ТКФ «Дана» звернулось до суду з позовом про визнання недійсними електронних торгів з продажу нежитлової будівлі літ. «Ж» загальною площею 26,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проведені 23.11.2020 року ДП «Сетам» Міністерства юстиції України та оформлені протоколом проведення електронних торгів і визнати недійсним свідоцтво про право власності на вказану нежитлову будівлю, видане 11.12.2020 року приватним нотаріусом ХМНО Трофименко Є.В. на ім`я ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.1997 року є власником приміщень №1-39, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . 28.05.2015 року після завершення реконструкції приміщень позивачем отримано свідоцтво про право власності на реконструйовані приміщення за вказаною адресою, а саме на приміщення цокольного поверху №1-22, 4а,26-31, 33, 35, 39, 73-88 загальною площею 607,8 кв.м. в літ «А-5» по АДРЕСА_1 . Через деякий час позивач дізнався, що додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31.08.2012 року за ОСОБА_3 визнано право власності на нежитлову будівлю літ. «Ж» загальною площею 28,4 кв.м. по АДРЕСА_1 . Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17.11.2015 року вказане додаткове рішення скасовано та прийнято нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Харківської міської ради про визнання права власності на нежитлову будівлю літ. «Ж» загальною площею 28,4 кв.м. по АДРЕСА_1 . Однак 18.03.2015 року ОСОБА_3 продав спірну нежитлову будівлю частинами по ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат». Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 року позов ПП «ТКФ «Дана» до ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» задоволено, витребувано на користь ПП «ТКФ «Дана» нежитлові приміщення №83,84 в цокольному поверсі літ. «А-5» по АДРЕСА_1 у ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат», які зареєстровані як нежитлова будівля літ. «Ж» загальною площею 28,4 кв.м. по АДРЕСА_1 . Проте, 08.02.2018 року ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» продав вказані нежитлові приміщення ОСОБА_2 .. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.11.2018 року та постановою Верховного Суду від 06.11.2019 року витребувано спірні приміщення з володіння ОСОБА_2 на користь ПП «ТКФ «Дана». При цьому ухвалою від 07.06.2018 року Комінтернівського районного суду м.Харкова заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії з відчуження, припинення прав шляхом знищення або створення нового майна нежитлової будівлі літ. «Ж» загальною площею 26,1 кв.м. по АДРЕСА_1 у справі №641/2789/18. Крім того, ухвалою слідчого судді цього ж суду від 28.05.2020 року по справі №641/2610/20 було накладено арешт на нежитлову будівлю літ. «Ж» загальною площею 26,1 кв.м. по АДРЕСА_1 шляхом заборони відчуження. Однак, незважаючи на наявність чинних заборон щодо відчуження майна, державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кушнарьовим Є.О. в рамках виконавчого провадження №63054391 спірні приміщення були продані ОСОБА_1 на електронних торгах як майно, що належить ОСОБА_2 , про що складено відповідний протокол №512813. А 11.12.2020 року приватний нотаріус ХМНО Трофименко Є. В. видала на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю літ. «Ж» загальною площею 26,1 кв.м. по АДРЕСА_1 та здійснено державну реєстрацію права власності.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, оскільки в даному випадку порушене право позивача має бути відновлено лише шляхом пред`явлення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Не погодившись з рішенням суду Приватного підприємства «Торгово-Комерційна Фірма «Дана» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Висновок суду про те, що ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем спірного майна, адже вона мала можливість вчинити активні дії щодо встановлення фактів наявності їх обтяжень та прав інших осіб на нього, тому це майно може бути у неї витребувано в порядку віндикації, суперечить встановленим у справі обставинам та вимогам закону. А саме, є таке що набрало законної сили рішення суду про відмову у задоволені ТОВ про витребування спірних приміщень у ОСОБА_1 та остання набула ці приміщення в порядку встановленому для виконання судових рішень. Таким чином єдиним можливим способом захисту прав ТОВ у спірних правовідносин є лише визнання прилюдних торгів недійсними. Підстави для визнання цих торгів недійсними позивачем доведені та підтверджуються матеріалами справи. А саме на час проведення торгів, спірні приміщення боржнику ОСОБА_2 не належали, оскільки були витребувані від останнього на користь ТОВ рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.11.2018 року, залишеному без змін постановою Верховного Суду від 06.11.2019 року, крім цього під час проведення торгів діяла заборона відчуження спірних приміщень з метою забезпечення виконання боргових зобов`язань за договором позики, застосована судовими рішеннями про забезпечення позову та забезпечення кримінального провадження. Таким чином торги проведені в порушення вимог Цивільного кодексу України, а тому підлягають визнанню недійсними в порядку ч.1 ст.215 УК України на підставі ч.1 ст.203 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилається на те що суд повно та всебічно встановив обставини у справі та ухвалив рішення що відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Викладені апелянтом доводи висновків суду не спростовують.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи рішенням апеляційного суду Харківської області від 17.11.2015 року у справі №2027/10520/2012 додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 31.08.2012 року скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Харківської міської ради про визнання права власності на нежитлову будівлю в літ. «Ж» загальною площею 28,4 кв.м. по АДРЕСА_1 відмовлено. У вказаному рішенні судом встановлено, що нежитлова будівля літ. «Ж», загальною площею 28,4 кв.м., є частиною приміщень цокольного поверху літ. «А-5» по АДРЕСА_1 , а саме приміщення №83,84, загальною площею 26,4 кв.м. та належить ПП «ТКФ «Дана».

18 березня 2015 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» укладено два договори купівлі-продажу, відповідно до умов яких продавець продав, а покупець придбав на умовах цього договору по 1/2 частці нежитлової будівлі літ. «Ж», загальною площею 28,4 кв. м, яка розташована за адресою:по АДРЕСА_1 .

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 року у справі №922/6287/15 витребувано на користь ПП «ТКФ «Дана» нежитлові приміщення №83,84 в цокольному поверсі в літ. «А-5» по АДРЕСА_1 , загальною площею 26,1 кв.м. у ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат», які зареєстровані як нежитлова будівля в літ. «Ж» по АДРЕСА_1 . Судом встановлено, що нежитлова будівля літ. «Ж», загальною площею 28,4 кв. м. та нежитлові приміщення № № 83, 84, загальною площею 28,4 кв. м. у цокольному поверсі будівлі літ. «А-5», а також громадський будинок літ. «Ж-1», загальною площею 26,1 кв. м, є тотожними. Та ПП «ТКФ «Дана» є єдиним законним власником спірних нежитлових приміщень.

08 лютого 2018 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» передав спірні нежитлові приміщення у власність ОСОБА_2 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.11.2018 року у справі №641/2689/18 позовні вимоги ПП «ТКФ «Дана» до ОСОБА_2 про витребування майна та визнання права власності задоволено. Витребувано у ОСОБА_2 на користь ПП «ТКФ «Дана» нежитлові приміщення №83,84 в цокольному поверсі в літ. «А-5» по АДРЕСА_1 , загальною площею 26,1 кв.м. Визнано за позивачем право власності на зазначені нежитлові приміщення.

Постановою Верховного Суду від 06.11.2019 року у справі № 641/2689/18 постанову Харківського апеляційного суду від 12.03.2019 року в частині вирішення позовних вимог про витребування з володіння ОСОБА_2 на користь ПП «ТКФ «Дана» нежитлових приміщень скасовано. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.11.2018 року залишено без змін.

При цьому, у справі № 641/2689/18 встановлено, що 22 березня 1997 року між представництвом Фонду державного майна України у м. Харкові та ТОВ «Торгово-комерційна фірма «Дана» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 1079-В-С. та 06 жовтня 1997 року між сторонами договору складено акт прийому-передачі зазначеного майна.

Згідно з реєстраційним посвідченням державного комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» нежитлові приміщення №№ 1-39, загальною площею 453,1 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 179, зареєстровані за ТОВ «Торгово-комерційна фірма «Дана» та записані в реєстрову книгу 09 жовтня 1997 року за реєстровим номером № 1922.

Відповідно до витягу комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 20 жовтня 2005 року № 8701751 право власності на нежитлові приміщення №№ 1-39 літ. «А-5», загальною площею 453,1 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1, зареєстровано за ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» 21 вересня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу №1079-В-С від 22 березня 1997 року.

30 січня 2015 року департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області на замовлення ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 під магазин продовольчих та непродовольчих товарів».

28 травня 2015 року ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» отримано свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення цокольного поверху № 1-22, 4а, 26-31, 33, 35, 39, 73-88, загальною площею 607,8 кв. м, літ. «А-5», що розташовані по АДРЕСА_1 , про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно відповіді комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 10 листопада 2015 року за № 6704 нежитлова будівля літ. «Ж», загальною площею 28,4 кв. м, заінвентаризована у 2012 році, помилково визначена, як окрема нежитлова будівля. Ця нежитлова будівля літ. «Ж», загальною площею 28,4 кв. м, є частиною приміщень цокольного поверху літ. «А-5» по АДРЕСА_1 , а саме: приміщення №№ 83 , 84, загальною площею 26,4 кв. м, заінвентаризовані у 2015 році на замовлення ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана».

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.06.2018 року у справі 641/2689/18 заяву ПП «ТКФ «Дана» про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії направлені на відчуження, припинення прав (шляхом знищення або створення нового майна) нежитлової будівлі літ. «Ж», загальною площею 26,1 кв.м по АДРЕСА_1 , в межах ціни позову.

Крім того, ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.05.2020 року накладено арешт на нежитлову будівлю літ. «Ж», загальною площею 26,1 кв.м по АДРЕСА_1 шляхом заборони її відчуження.

Згідно Акту про проведені електронні торги №ВП 63054391 від 11.12.2020 року відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ та Порядку реалізації арештованого майна, що затверджений наказом Міністерства юстиції України 30.09.2016 року №1301/29431, передано на реалізацію арештоване нерухоме майно нежитлова будівля літ. «Ж» загальною площею 26,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належала на праві власності боржнику ОСОБА_2 .. Торги проведені у порядку здійснення виконавчого провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса ХМНО Ємець І.О. №5503 від 15.09.2020 року.

Відповідно до Протоколу проведення електронних торгів №512813, сформованого 23.11.2020 року ДП «СЕТАМ» переможцем визнано ОСОБА_1 ..

Приватним нотаріусом ХМНО Трофименко Є.В. 11.12.2020 року за р. №1829 видано свідоцтво на ім`я ОСОБА_1 та посвідчено право власності останньої на нежитлові будівлі літ. «Ж», загальною площею 26.1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

11.12.2020 року державним реєстратором зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на нежитлові будівлі літ. «Ж», загальною площею 26.1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.

Отже, акт про проведення, який складений за результатами прилюдних торгів, стосується оформлення правового результату торгів, наслідком яких є виникнення цивільних прав та обов`язків, у зв`язку з чим торги є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України.

Таким чином, ураховуючи, те що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (статті 203, 215 ЦК України).

Відповідно до вимог частин першої - третьою, п`ятою ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається ( частини перша, друга ст.203 ЦК України). 215 ЦК

Виходячи зі змісту частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами електронних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами електронних торгів, а підставами для визнання електронних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) зазначено, що для застосування наслідків недотримання вимог закону під час вирішення спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог законодавства під час проведення електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Подібний за змістом висновок також викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 554/154/22 (провадження № 14-24цс24).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає встановленню допущення порушень під час вчинення виконавчих дій щодо реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, чи вплинули такі порушення на результати торгів та чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду (боржника).

Частиною першою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно вимог ст. 177 ЦК України, в редакції що діяла на час проведення електронних торгів об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага.

Об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи ( ст. 178 ЦК України).

Згідно вимог ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба (приватний виконавець) та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 362/423/21 (провадження № 61-17361св21).

Відповідно до статті 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації. Правила ж проведення електронних торгів визначені Порядком № 2831/5.

Згідно з частиною першою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Станом на час проведення електронних торгів ( 23.11.2020) спірні нежитлові приміщення були обмежені у обігу на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.06.2018 у цивільній справі № 641/2689/18 про забезпечення позову та на підставі арешту нерухомого майна від 03.06.2020 у кримінальному провадженні № 3729032, що підтверджується даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.09.2023.

Згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.11.2018 року у справі №641/2689/18 про витребування у ОСОБА_2 на користь ПП «ТКФ «Дана» спірних нежитлових приміщень, що набрало законної сили 06.11.2019 року після перегляду Верховним Судом.

Таким чином станом на 23.11.2020 належним власником нежитлових приміщень було ПП «ТКФ «Дана».

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ч.1 ст.317 ЦК України).

Згідно вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У постанові від 29 червня 2022 року у справі № 727/10017/18 (провадження № 61-7337св21) Верховний Суд зробив висновок про те, що «Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших. […] Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76)».

ОСОБА_1 є добросовісним набувачем майна, оскільки вона не знала і не могла знати про те, що власником реалізованого майна був не боржник ОСОБА_2 , а ПП «ТКФ «Дана».

Викладене підтверджується наявними доказами та фактичними обставинами справи.

Посилання суду на те, що ОСОБА_1 мала можливість перевірити відкриті відомості щодо наявності заборони відчуження та арешту спірного майна, не свідчить про її недобросовісність, оскільки державні виконавці мають повноваження здійснювати відчуження арештованого майна у межах виконавчого провадження з дотриманням встановленої законом процедури. .

Таким чином само по собі існування арештів спірного нежитлового приміщення не свідчить про недобросовісність набувача майна або про порушення державним виконавцем порядку реалізації нерухомого майна на електронних торгах.

Проте реалізація належного позивачу майна на електронних торгах прямо впливає на його права, як власника майна, оскільки на нього покладено незаконний тягар відповідальності за зобов`язання іншої особи.

Разом з тим, частина друга статті 388 ЦК України містить заборону витребування майна від добросовісного набувача, якщо це майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача (див. постанову Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 285/3414/17 провадження № 61-38274св18, від 26 вересня 2019 року у справі № 742/3490/16-ц, провадження № 61-36122св18).

З огляду на зазначене, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, що ТОВ обрано неефективний спосіб захисту своїх прав, який не забезпечить поновлення його порушеного права, оскільки без визнання електронних торгів недійсними позивач не має змоги витребувати квартиру із володіння добросовісного набувача.

Наведе обґрунтування свідчить, що про існують підстави для визнання недійсними на підставі ч.1 ст.215 ЦК України результатів електронних торгів 04.01.2022 року за лотом №504503, акту приватного виконавця про проведені електронні торги та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 14.01.2022 року, оскільки під час проведення торгів мало місце порушення прав і законних інтересів позивачки, майно якого було реалізовано на торгах за відсутності правового зв`язку із зобов`язаннями боржника.

Застосування такого способу захисту цивільного права є об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Цей спосіб захисту прав позивача відновить його права.

У постанові від 28 червня 2023 року в справі № 212/11434/21 (провадження № 61-4651св23) Верховний Суд зазначив, що «видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) є передбаченою пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» окремою нотаріальною дією, спрямованою на посвідчення відповідного права переможця аукціону, тобто є юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. На відміну від дій із нотаріального посвідчення правочинів, нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не встановлює дійсні наміри сторін до вчинення правочину, відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно конкретним набувачем і підтвердження цього права внаслідок проведення прилюдних торгів (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункти 6.21, 6.22). Визнання недійсним свідоцтва як документа, який видав нотаріус для підтвердження права власності переможця аукціону (покупця), не захистить ні інтерес кредитора у поповненні (недопущенні зменшення) ліквідаційної маси боржника, ні такий же інтерес самого боржника. Цей документ не породжує жодного права. Тому позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту (пункти 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року в справі № 914/2618/16 (провадження № 12-25гс21)».

Таким чином, вимоги про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів є неналежним та неефективним способом захисту порушеного права, оскільки відновлення прав позивача охоплюється заявленою позивачем вимогою про визнання недійсними прилюдних торгів.

У зв`язку з цим у задоволенні вказаних вимог належить відмовити у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту порушеного права.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ПП «Дана» задоволені частково, судовий збір підлягає стягненню з Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України на користь Приватного підприємства «Торгово-Комерційна Фірма «Дана» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6710,00 грн, тобто по 1677,50 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Торгово-Комерційна Фірма «Дана» - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Приватного підприємства «Торгово-Комерційна Фірма «Дана» - задовольнити частково.

Визнати недійсними електроні торги із продажу нежитлової будівлі літ. «Ж» загальною площею 26,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер лота 450409 проведені 23.11.2020 року ДП «Сетам» Міністерства юстиції України та оформлені протоколом проведення електронних торгів № 512813.

В інший частині у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України на користь Приватного підприємства «Торгово-Комерційна Фірма «Дана» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6710,00 грн, тобто по 1677,50 грн з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено19.05.2025

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук