КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 382/1107/24 Головуючий у І інстанції Савчак С.П.
Провадження №22-ц/824/8080/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Князєва Сергія Володимировича на рішення Яготинського районного суду Київської області від 08 січня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року представник ТОВ «ФК «Процент» - Руденко К.В. звернувся до суду з даним позовом, який мотивовано тим, що 16 жовтня 2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1035-839-1 в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https:procent.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 696704 направлявся відповідачу 16 жовтня 2023 року о 20:59:11 год. шляхом надіслання на мобільний номер НОМЕР_1 , який зазначений в кредитному договорі та ІТС.

Кредитний договір був підписаний 16 жовтня 2023 року о 20:59:29 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 696704 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https:procent.com.ua.

Відповідач відповідно до умов кредитного договору отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн, строком на 365 днів (до 15.10.2024 року), шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_2 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми за кожен день користування (1277,5% річних).

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок.

Відповідач своєчасно не сплатила нараховані проценти за користування кредитом та має відповідну заборгованість з їх сплати у розмірі 36 750,00 грн, що нараховані за період з 16 жовтня 2023 року по 13 травня 2024 року.

Враховуючи вищевикладене, представник ТОВ «ФК «Процент» - Руденко К.В. просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № № 1035-839-1 в розмірі 36 750,00 грн за період з 16 жовтня 2023 року по 13 травня 2024 року, а також понесені судові витрати.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 08 січня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» заборгованість в розмірі 36 750,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 2 422,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Князєва С.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що кредитний договір відповідачкою не укладався, обставини його укладення від її імені їй нічого не відомо. Відповідачем ніколи не отримувалися кредити, і ні від позивача, ані від будь-якої фінансової установи чи банку.

Вказує, що платіжна картка НОМЕР_6, яка емітована АТ КБ «Приватбанк» ніколи не видавалася відповідачу та ніколи не була у її користуванні. Електронний підпис одноразовим відентифікатором є менш захищеним та більш ризиковим способом оформленням електронного правочину, у першу чергу для власника інформаційно-комунікаційної системи, оскільки ризики з належною автентифікацією отримувача такої фінансової послуги у цьому випадку виникають та виникли саме у позивача. Електронний правочин - кредитний договір № 1035-839-1 від 16 жовтня 2023 року мав укладатися тільки із використанням електронного підпису відповідно до вимог законів «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», які не містять такого терміну, як «електронний підпис одноразовим ідентифікатором». Такого терміну не містять і інші нормативно-правові акти, якими регулюється діяльність позивача - ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії», «Про споживче кредитування», «Про платіжні послуги».

Також зазначає, що позивачем під час процедури укладення кредитного договору порушено вимоги ст. 10 ЗУ «Про споживче кредитування» відповідно до якої кредитодавець зобов`язаний оцінити кредитопроможність споживача, його доходи отриманої, як від споживача так і на основі інформації, законно отриманої з інших джерел. Виконання вимог цієї норми закону, враховуючи, що відповідачка домогосподарка, яка ніде не працює та не має самостійного доходу, унеможливило б укладення цього електронного правочину.

Представник ТОВ «ФК «Процент» - Руденко К.В. звернувся до суду апеляційної інстанції з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів, наголошує на тому, що у даній справі предметом спору є захист порушеного права ТОВ «ФК «Процент», яке полягає у невиконання договірних зобов`язань ОСОБА_1 за відповідним договором шляхом стягнення заборгованості за ним.

Вказує, що позивачем доведено факт укладання відповідачем договору в електронній формі на погоджених сторонами умовах, факт підписання договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Представник ТОВ «ФК «Процент» - Руденко К.В. вважає, що надані позивачем докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження надання/перерахування коштів позичальнику та обґрунтування розміру заборгованості відповідача за кредитними договорами, отже позовні вимоги ТОВ «ФК «Процент»є законними та обґрунтованими.

Представник позивача звертає увагу на те, що правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФК «Процент» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https.//procent.com.ua. Ці правила є публічною позицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

При цьому, укладення відповідачем з позивачем договору № 1035-839-1 від 16 жовтня 2023 року це право, а не обов`язок відповідача, яке було реалізовано на власний розсуд останнім, який є вільним у своєму виборі.

Відповідач не був обмежений ні у часі для ознайомлення з умовами кредитування, а ні у часі для ознайомлення з основним договором.

Представником ТОВ «ФК «Процент» - Руденком К.В. також заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00грн за подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 1 ст.369 ЦПК України, розгляд справи судом апеляційної інстанції здійснюється без повідомлення учасників справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору саме відповідачем та отримання нею кредиту в розмірі визначеному договором. Відповідачем не надано доказів того, що інша особа уклала від її імені договір та/або використала без її згоди отриманні кредитні кошти, які надійшли на її банківський рахунок.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

З матеріалів справи вбачається, що 16 жовтня 2023 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 1035-839-1 за умовами якого ТОВ «ФК «Процент» зобов`язується надати ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) в розмірі 5000,00 грн строком на 365 днів з сплатою кредиту в кінці строку користування.

Процентна ставка за користування кредитом становить - 3,5 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (річна процентна ставка становить 1277,50 %). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів: - 15.11.2023 року 5 250,00 грн; - 15.12.2023 року 5 250,00 грн.; - 14.01.2024 року 5 250,00 грн.; - 13.02.2024 року 5 250,00 грн; - 14.03.2024 року 5 250,00 грн; - 13.04.2024 року 5 250,00 грн.; - 13.05.2024 року 5 250,00 грн; - 12.06.2024 року 5 250,00 грн.; - 12.07.2024 року 5 250,00 грн.; - 11.08.2024 року 5 250,00 грн.; - 10.09.2024 року 5 250,00 грн.; - 10.10.2024 року 5 250,00 грн.; - 15.10.2024 року 875,00 грн.

Позивач здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_3 , що належить відповідачу через платіжний сервіс FONDY (ТОВ «ФК «Елаєнс», здійснює переказ коштів без відкриття рахунку (п. 1.1.-1.11 кредитного договору).

Даний договір укладається в інформаційно-телекомунікаційній системі на сайті https:procent.com.ua (далі по тексту - ІТС) відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Для отримання кредиту та укладення договору, позичальник в особистому кабінеті в ІТС заповнює особисту інформацію щодо бажання отримати кредит, шляхом заповнення в ІТС усіх граф відповідної форми, в якій вказує суму кредиту та бажаний строк надання кредиту. У разі схвалення заявки на кредит, ІТС товариства генерується Паспорт споживчого кредиту для ознайомлення, Договір, що є офертою та містить усі істотні умови, про, що інформує позичальника в особистому кабінеті. Товариство надсилає позичальнику електронний підпис з одноразовим ідентифікатором шляхом направлення на телефонний номер позичальника, що вказаний і особистому кабінеті. Позичальник ознайомлюється з Паспортом споживчого кредиту та підписує його шляхом введення введення в спеціальному полі електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, ознайомлюється даним договором підписує його шляхом направлення повідомлення товариству, яке підписується відповідно до абзацу 3 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», а саме шляхом введення у спеціальному полі, електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, який відповідає вимогам 3 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та натискання іконки «Підписати договір». Після підпису позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором цього Договору повідомлення надходить в ІТС товариства та свідчить/повідомляє товариство про те, що позичальник надав згоду (акцептував) даний Договір. Після зазначених дій, даний Договір підписується з сторони товариства шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису із кваліфікованою електронною позначкою часу та/або кваліфікованою електронною печаткою з кваліфікованою електронною познакою часу уповноваженою особою, відповідно до чинного законодавства (п. 6.1., 6.4., 6.7., 6.8., 6.9. кредитного договору).

В розділі 8 кредитного договору зазначено, що його підписано ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 696704 (відправлено 16.10.2023 20:59:11, введено 16.10.2023 20:59:29).

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ст. 512 ЦК України, передбачено можливість зміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Ст. 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Укладений кредитний договір № 1035-839-1 підписано електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер телефону відповідача.

Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно з ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про Захист персональних даних».

П. 7.1 кредитного договору сторони погодили, що цей договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Підписавши договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, позичальник засвідчив, що: до укладення договору уважно ознайомився з текстом Паспорту споживача кредиту, Договору та правилами, а також отримав від товариства інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 9,25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб-сайті товариства, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п.7.2. Договору).

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18.

На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний вище кредитний договір підписаний відповідачкою електронним підписом, наявність якого разом з електронним підписом підтверджує її волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останньої, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що позичальник всі умови договорів цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

З досліджених судом доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем доведено неналежное виконання своїх зобов`язань за кредитними договорами № 1035-839-1 в розмірі 36750,00 грн.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Процент», є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ТОВ «ФК «Процент» не надано суду доказів отримання відповідачем кредитних коштів апеляційний суд відхиляє, якпомилкові та безпідставні, оскільки факти їх надання підтверджуються, власне, наявним у матеріалах справи кредитним договором, який є дійсним в силу приписів ст. 204 ЦК України про правомірність правочинів.

При цьому вимог щодо визнання зазначеного правочину недійсним чи встановлення факту його неукладеності до суду заявлено не було.

Зазначений правочин підтверджує факт наявності відповідних правовідносин, його зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в позику чи кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі.

Крім того, укладення вказаного кредитного договору саме відповідачем підтверджується витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи https:procent.com.ua«Анкета-заява на кредит № 10740» з датою створення 16 жовтня 2023 року де зазначено ПІП відповідача, її РНОКПП, дата народження, посилання на паспорт та місце реєстрації. Крім того, за вказаним витягом електронний підпис з одноразовим ідентифікатором надіслано 16 жовтня 2023 року20:59:11 та підтвердження договору здійснено 16 жовтня 2023 року 20:59:29.

Також, укладення вказаного кредитного договору саме відповідачем підтверджується листом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» від 12 грудня 2024 року № 20.1.0.0.0/7-20241209/1005 за яким ОСОБА_1 у вказаній фінансові установі відкрито банківську картку НОМЕР_4 (рахунок НОМЕР_5 ) та даними виписки з вказаного рахунку за якою 16 жовтня 2023 року о 20:59:51 на її рахунок надійшли кошти в сумі 5000,00 грн FONDY, що відповідає платіжному документу FONDY 667712942 від 16 жовтня 2023 року о 20:59 від ТОВ «ФК «Процент» в розмірі 5000,00 грн щодо перерахування коштів за договором 1035-839-1 від 16 жовтня 2023 року на умовах фінансового кредиту на картку НОМЕР_4 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів, зокрема доказів, поданих позивачем на підтвердження його доводів про наявність укладеного з відповідачем кредитного договору.

Будь-яких доказів на спростування укладення кредитного договору відповідачем не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання грошових зобов`язань щодо сплати кредитних зобов'язань.

Ст. 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на те, що відповідач фактично користуючись наданими житлово-комунальним послугами, відмовлялася їх оплачувати, не погоджуючись із нарахованими тарифами позивачем, а також відмовляючись підписувати договір на управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт та компенсацію витрат, що не є підставою звільнення її від зобов`язання щодо оплати фактично наданих житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог не спростовують, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які були б підставою для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено, відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Процент» - Руденко К.В. просить стягнути з ОСОБА_1 3000,00 грн витрат на правничу допомогу, понесених товариством в зв'язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

На підтвердження вимог про стягнення судових витрат, понесених ТОВ «ФК «Процент» у зв`язку з переглядом цієї справи, було надано до суду: копію довіреності від 04 грудня 2024 року, згідно якої ТОВ «ФК «Процент» уповноважує адвоката Руденка К.В., представляти інтереси в судах України.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п'ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч.2 ст. 137, ч.8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Представник ТОВ «ФК «Процент» - Руденко К.В., заявляючи у відзиві про стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу, не надав доказів підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Таким чином, судові витрати відповідача не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає його апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, а заявлене у відзиві клопотання щодо стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню, у зв`язку з ненаданням обґрунтованих доказів їх понесення відповідно до вимог чинного законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Князєва Сергія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 08 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар