Провадження № 22-ц/4808/678/25
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Максюти І.О., Мальцевої Є.Є.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючою суддею Польською М.В. 04 березня 2025 року, повний текст якого складений 05 березня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 5 000 грн щомісячно до досягнення ними повноліття.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Тисменицького районного суду від 12.08.2024. У шлюбі в сторін народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти проживають разом із позивачем, всі витрати на їх утримання ОСОБА_2 здійснює самостійно. Відповідач добровільно допомоги на утримання дітей не надає, не бере участі у додаткових витратах. Позивач вказала, що проживає разом із дітьми за кордоном, а тому самій нести всі витрати дуже тяжко. Відповідач є здоровою, працездатною людиною, перебуває за кордоном та, на думку позивача, може сплачувати аліменти на утримання дітей.

Просила позов задовольнити та стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі по 5 000 грн на кожну дитину щомісячно. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу.

Рішенням Івано-Франківського міського суд від 04 березня 2025 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 4 000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повнолітня. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржене рішення незаконним та необґрунтованим. Апелянт зазначає, що згідно з ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму в Україні для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 грн. Вважає, що визначений судом розмір аліментів у сумі по 4 000 грн щомісячно на кожну дитину відповідач не має змоги сплачувати, зважаючи на його спосіб життя, матеріальний стан та стан здоров`я. Вказує, що відповідач протягом десяти років хворіє на хронічне захворювання гострий фарингіт, що впливає на його працездатність та матеріальний стан, витрачає значні кошти на придбання ліків. Зважаючи на вказане, відповідач не може працевлаштуватися за кордоном, фактично не має доходів, його матеріальний стан незадовільний, проживає в орендованій квартирі. У відповідача також відсутнє будь-яке рухоме чи нерухоме майно, грошових коштів у фінансових установах немає. ОСОБА_1 не ухиляється від утримання дітей за допомогою джерел доходів своєї мами ОСОБА_6 . Вказує, що позивач отримує допомогу від Французької держави на себе та на дітей. Матеріальний стан позивача значно кращий, ніж у відповідача, діти здорові, наявне майно в Україні.

Зважаючи на вказане, просить оскаржене рішення в частині визначення розміру аліментів змінити, визначити стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі по 2 000 грн щомісячно.

У поданому відзиві представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечила. Вважає, що оскаржене рішення ухвалено судом з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм процесуального та матеріального права. Звертає увагу на те, що діти сторін проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні. Відповідач є особою працездатного віку, вимоги про стягнення аліментів ґрунтуються на положеннях СК України, відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для їх розвитку. Вказує, що стороною відповідача не подано жодного доказу на підтвердження поганого стану здоров`я ОСОБА_1 , а також його незадовільного матеріального стану. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження надання матеріальної допомоги своїм дітям. Наявність у позивачки майна на території України не спростовує обов`язок батька утримувати своїх неповнолітніх дітей. Представник позивача вважає, що відповідач має задовільний стан здоров`я, інших утриманців не має, матеріально забезпечений на такому рівні, що дозволило йому вибуття за межі України, а його доводи про стягнення аліментів у розмірі 2000 грн на дитину вважає неспроможними.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім, зокрема, спорів про стягнення аліментів.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному вебпорталі судової влади України.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи встановленні обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, а також розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей, і аліменти можуть бути визначені судом у твердій грошовій сумі, однак в меншому розмірі, ніж просила позивач, а саме щомісячно по 4 000 грн на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону з огляду на таке.

Суд встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Тисменицького районного суду від 12.08.2024 (а.с.16-19).

Під час шлюбу у сторін надилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 13-15).

Діти проживають із позивачкою, що підтверджується копією довідки №12889 від 06.08.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Муніципального реєстру Івано-Франківської територіального громади (а.с. 20) та не заперечується сторонами.

Представник ОСОБА_1 , оскаржуючи рішення суду першої інстанції, не заперечує висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з нього аліментів на утримання дітей, однак не погоджується з їхнім розміром.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Положеннями частини третьої статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо стягнення аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача.

Матеріали справи свідчать, що малолітні діти проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідач добровільно допомогу на утримання дітей не надає, а вона самостійно не в змозі забезпечити дітям належне утримання.

Відповідач просить змінити розмір аліментів та призначити сплату аліментів на утримання дітей в розмірі по 2 000 грн, зважаючи на його майновий стан, стан здоров`я, а також враховуючи прожитковий мінімум на дитину відповідного віку.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум становить для дітей віком дітей віком до 6 років - 2563 гривні; від 6 до 18 років - 3196 гривні.

Так, законом гарантований мінімальний рівень аліментів одного з батьків на рівні, не нижчому 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак цей розмір застосовується в тих окремих випадках, коли існують об`єктивні обставини, які свідчать про неможливість стягнення аліментів у більшому розмірі. Такі об`єктивні обставини мають бути підтверджені певними доказами про стан здоров`я відповідача і витрати на лікування, про неможливість працевлаштування і обмеження щодо виконання певних видів робіт, про наявність інших утриманців і витрати на їх утримання тощо. Також при вирішенні цього спору слід насамперед враховувати інтереси дитини та її право на достатній рівень матеріального забезпечення.

Батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

Скаржником не доведено належними та допустимими доказами, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному судом першої інстанції розмірі. ОСОБА_1 не надав до суду першої чи апеляційної інстанції відомостей про відсутність у його власності будь-якого нерухомого майна, грошових коштів.

В апеляційній скарзі представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 , а також колишня дружина та діти перебувають у Франції, однак він не може працевлаштуватися через стан здоров`я.

Водночас, відповідач не надав суду доказів, що підтверджують вказану обставину.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач має задовільний стан здоров`я, є особою працездатного віку, інших утриманців не має, не надав відомостей про свої доходи, він є матеріально забезпеченим на такому рівні, що дозволило йому вибуття за межі України, тому його не можна віднести до малозабезпечених осіб і його доводи про неможливість сплачувати аліменти у розмірі по 4 000 грн на кожну дитину є безпідставними.

Доводи апелянта, що позивач отримує допомогу на себе та на дітей від держави Франції, а тому перебуває у кращому матеріальному становищі порівняно з відповідачем, апеляційний суд відхиляє, оскільки участь батьків в утриманні своїх дітей повинна бути рівнозначною, при цьому неможливо не враховувати, що позивач проживає разом з дітьми, вочевидь, несе значну частину витрат на утримання дітей самостійно.

Таким чином, колегія суддів з урахуванням того, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька, вважає, що стягнення аліментів у розмірі, визначеному судом першої інстанції, є справедливим і доцільним.

Такий розмір аліментів на переконання колегії суддів дозволить зберегти баланс між потребами дітей та потребами відповідача.

Стягнення аліментів у розмірі 4 000 грн на кожну дитини відповідатиме інтересам та потребам неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , буде необхідним для вирішення побутових та соціальних потреб, які виникатимуть в процесі їх розвитку.

При цьому, сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч.1 ст. 192 СК України).

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Отже підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні. Тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суд від 04 березня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.О. Максюта

Є.Є. Мальцева

Повне судове рішення складено 22 травня 2025 року.