ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

Рішення

Іменем України

21 травня 2025 року Фатівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

Встановив:

28.02.2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області представником товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (далі, ТОВ «СВЕА ФІНАНС», позивач) з використанням системи «Електронний суд» подано позов до ОСОБА_1 (далі, відповідачка) про стягнення кредитної заборгованості.

За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що 18 листопада 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 712764956, за яким кредитодавець зобов`язався надати позичальниці кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі від 2 000,00 до 50 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності.

Строк дії договору становить 5 років, а нарахування процентів здійснюється за базовою процентною ставкою (2 % в день) або дисконтною процентною ставкою (0,99 % в день або 0,49 % в день).

Договір кредитної лінії № 712764956 від 18.11.2021 року підписаний ОСОБА_1 шляхом використання електронного підпису.

Позикодавцем умови зобов`язання щодо надання грошових коштів в борг виконані повністю, проте позичальниця грошові кошти не повернула, проценти не сплачувала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі, зазначеному в позовній заяві.

В подальшому, внаслідок укладення договорів факторингу, право вимоги за зазначеним вище договором кредитної лінії спочатку перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», а потім до позивача, товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС».

З урахуванням існування заборгованості та не сплачених відсотків, позивач, як новий кредитор, просить стягнути з відповідачки грошові кошти у сумі 48 409,51 гривень, як заборгованість за договором кредитної лінії 712764956 від 18.11.2021 року, яка станом на 03.11.2021 року складається з: 9 898,00 гривень заборгованість по тілу кредиту, 38 511,51 гривень заборгованість по відсоткам.

Також позивач просить стягнути на свою користь витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 гривні.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, вирішено проводити судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а. с. 124, 124, зворот).

В судове засідання, призначене на 08 квітня 2025 року з`явилась відповідачка, повідомила суду, що не отримувала ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками, з урахування цього, судом було оголошено перерву в судовому засіданні та надано час відповідачці для надання відзиву.

21 квітня 2025 року відповідачкою подано відзив на позовну заяву (а. с. 140-142).

Узагальнений зміст доводів, викладених у відзиві на позов, свідчить про незгоду відповідачки з фактом переходу права вимоги кредитним договором до позивача, як нового кредитора, так як договір факторингу, за яким первинно було передано право вимоги ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», був укладеним задовго до того, як було укладено кредитний договір з відповідачкою, як позичальницею.

Крім того, відповідачка стверджує про неналежність і необґрунтованість розрахунку заборгованості та, як наслідок, про недоведеність позовних вимог.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила відмовити у задоволені позову.

В судове засідання представниця позивача, будучи належним чином повідомленою про час і дату проведення судового засідання, не з`явилася, разом з позовною заявою подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просила позов задовольнити, у випадку неявки відповідачки не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

В судове засідання відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і дату проведення судового засідання, не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі (а. с. 139).

З урахуванням викладеного, на підставі приписів частини 1 статті 233 ЦПК України, суд проводить розгляд справи без участі представника позивача, відповідачки.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Ознайомившись зі змістом позову та дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд вважає встановленими наступні обставини справи.

Зокрема, судом встановлено, що 18 листопада 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 712764956 (а. с. 14-20).

Згідно пункту 1.1. цього договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі від 2 000,00 до 50 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності.

Відповідно до пунктів 1.7., 1.10.1, 1.10.2 договору строк дії договору становить 5 років, а нарахування процентів здійснюється за базовою процентною ставкою (2 % в день) або дисконтною процентною ставкою (0,99 % в день або 0,49 % в день).

Також позивачем надано паспорт споживчого кредиту з інформацією про контактні дані кредитодавця, умови кредитування, орієнтовну реальну річну процентну ставку, загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту.

Вказаний договір та паспорт було підписано сторонами у відповідності до положень Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідачкою не надано доказів для спростування факту укладення договору кредитної лінії на зазначених вище умовах.

Для підтвердження факту надання грошових коштів в борг в сумі 10 000 гривень позивачем надано заявку ОСОБА_1 на отримання грошових коштів в кредит від 14.11.2021 (а. с.21).

В подальшому були укладені договори факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, з додатковими угодами № 26 від 31 грудня 2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 31 від 31 грудня 2022 року, № 32 від 31 грудня2023 року та № 02/0524-01/01.02-14/24 від 02 травня 2024 року, згідно з якими право вимоги за договором кредитної лінії № 712764956 від 18 листопада 2021 року спочатку перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», а згодом і до товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», позивача у справі (а. с. 46-52, 57-63, 67, 68, 69, 74-82).

Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували факт укладення зазначених договорів факторингу та переходу до позивача, як нового кредитора, права вимоги за договором кредитної лінії № 712764956 від 18.11.2021 року.

До матеріалів справи долучені розрахунки заборгованості за договором кредитної лінії № 712764956 від 18.11.2021 року, згідно з яким, станом на 14.11.2021 року заборгованість за договором становить 48 409,51 гривень, з них 9 898 гривень сума тіла кредиту, 38 511,51 гривень нараховані відсотки (а. с. 34-45).

Встановивши зазначені обставини, суд вважає, що правовідносини сторін спору урегульовані правовими нормами ЦК України, що регламентують правила виникнення зобов`язань, чинність правочинів, обов`язковість договорів та правила заміни сторони у зобов`язанні.

Так, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.

Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину.

При цьому,необхідною умовою для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики.

Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно приписів частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно приписів частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно приписів частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно приписів пункту 5 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно приписів частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Зміст наведених правових норм свідчить про те, що договір є підставою для виникнення прав та обов`язків, правомірність договору, як двостороннього правочину презюмується, а заміна сторони договору може бути здійснена внаслідок відступлення права вимоги, в тому числі під час укладення договору факторингу.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що між «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір та погоджено його умови.

Разом із тим, для вирішення питання про захист прав та інтересів позивача, як нового кредитора в зобов`язанні, суд повинен встановити і перевірити обставини щодо надання грошових коштів в борг первинним кредитором, розміру наданих в борг коштів та дати їх надання, а також обставини щодо повного чи часткового виконання або ж невиконання боржницею своїх зобов`язань.

Суд зазначає, що в супереч вимогам статті 12, 81 ЦПК України позивачем не надано доказів перерахування (видачі) грошових коштів відповідачці первинним кредитором. Клопотань про витребування чи забезпечення доказів в порядку статті 84, 117 ЦПК України не заявлено.

Прим цьому, до матеріалів справи долучено, як доказ надання коштів позичальниці, заявка на отримання коштів в кредит від 14 листопада 2021 року (а. с. 21).

Разом із тим, документів, які б відповідали критеріям первинних документів у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», позивачем не надано та, як зазначалось вище, не повідомлено обставин щодо неможливості самостійного надання цих документів та не заявлено клопотань про їх витребування.

Отже, позивачем, як новим кредитором, не доведено обставин щодо надання коштів в борг відповідачці первинним кредитором, суми цих коштів та дати їх надання.

Зміст відзиву відповідачки не свідчить, що остання визнає обставини отримання коштів в борг, дату отримання коштів та суму, зазначену в позовній заяві та заперечує правильність розрахунку боргу, а отже в суду відсутні підстави застосовувати приписи частини 1 статті 82 ЦПК України та роботи висновок про визнання цих обставин учасниками справи.

З огляду на це, суд вважає, що позивачем не доведені обставини передачі грошових коштів в борг відповідачці та, як наслідок, відсутні підстави для задоволення позову і стягнення заборгованості.

При цьому, в силу приписів статті 204 ЦК України та дії презумпції правомірності правочинів, суд не ставить під сумнів правомірність укладення договорів факторингу, проте зазначає, що за відсутності доказів видачі грошових коштів позичальниці за кредитним договором, відсутні підстави для стягнення заборгованості на користь позивача, як нового кредитора у кредитному зобов`язанні.

Далі, у відповідності до приписів статті 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд покладає на позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору.

Враховуючи наведене вище, керуючись приписами статті 11, 16, 201, 204, 205, 207, 610, 611, 626, 629, 638, 640, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, -

Ухвалив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», , місцезнаходження: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.