ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/293/25
Єдиний унікальний номер справи: 766/2547/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Приходько Л. А.,

суддів: Базіль Л. В.,

Бездрабко В. О.,

секретар Андреєва В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 , діючи в інтересах ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - ВП №2 ХРУП ГУНП в Херсонській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 діючого в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 лютого 2025 року у складі головуючого судді Єпішина Ю.М.,

встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, заінтересована особа ВП №2 ХРУП ГУНП в Херсонській області

Заява обґрунтована тим, що 26 січня 2009 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_2 . З початку спільного життя вони постійно проживали за у квартирі, що належить на праві власності його батькові ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 . Місце проживання його дружини було зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 , проте з 1998 року вона там не проживала.

В 2018 році ОСОБА_5 поїхала на заробітки за кордон, спочатку російська федерація, потім Польща. Через деякий час у 2018 році дружина перестала виходити на телефонний зв`язок. З цього часу вона не телефонувала ні йому, ні сину, не надіслала жодного листа, не повідомляла будь-яким іншим способом про місце свого перебування.

Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 серпня 2021 року шлюб між ними розірвано.

В січні 2022 року він звертався до Голопристанського відділу поліції ГУНП в Херсонській області з заявою про розшук ОСОБА_5 , проте будь якої відповіді не отримав.

03 липня 2023 року він звернувся з відповідною заявою до ВП №2 ХРУП ГУНП в Херсонській області проте йому відповіли, що він має право звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та відмовилися розшукувати ОСОБА_5

04 липня 2023 року він повторно звернувся до органів поліції з заявою про розшук, проте відповіді не отримав.

Визнання ОСОБА_5 безвісно відсутньою необхідно йому для реалізації прав неповнолітнього сина ОСОБА_2 , оскільки він не може вичинити жодних дій в його інтересах без письмової згоди матері, місце знаходження якої невідомо протягом 5 років. Дитина не має зареєстрованого місця проживання, хоча проживає з ним з часу народження, не може виїхати за кордон на навчання, відпочинок тощо.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати безвісно відсутньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м Бахчисарай АР Крим з січня 2019 року.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення мотивовано тим, що з досліджених судом доказів вбачається, що принаймні з 2018 року та до цього часу особа, щодо якої ставиться питання про визнання її безвісно відсутньою, не перебуває на території України.

Заявник посилається на втрату зв`язку з ОСОБА_5 у 2018 році. Шлюбні відносини між заявником та припинені на підставі рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 серпня 2021 року.

До часу звернення до суду, заявник мав можливість з`ясувати чи принаймні здійснити спроби з`ясувати причини відсутності матері своєї дитини і запросити відповідні дані. Цих обставин заявник не навів.

На підтвердження своєї позиції заявник зазначив, що звертався до Відділу поліції про розшук ОСОБА_5 , при цьому доказів на підтвердження того, що заявник звертався до Відділу поліції про розшук ОСОБА_5 в січні 2022 року суду не надано, як і не надано достатніх доказів, які свідчать про вжиття усіх можливих заходів, починаючи з 2018 року для знаходження ОСОБА_5 .

Сам по собі факт втрати зв`язку заявника з ОСОБА_5 і фактична відсутність відомостей про її місце перебування не є безумовною підставою для визнання особи безвісно відсутньою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати Херсонського міського суду Херсонської області від 26 лютого 2025 року , ухваливши нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Підставою апеляційного оскарження рішення суду заявник вказує невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи, зазначивши, що суду були надані докази вжиття заявником заходів для пошуку матері дитини, крім того судом за клопотанням заявника та за ініціативою суду витребувані додаткові докази, які, на думку заявника є достатніми та свідчать про наявність підстав для задоволення заяви.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав за обставинами, викладеними у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву.

Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Згідно з частиною першою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України.

Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою (пункт 3 частини другої статті 293 ЦПК України).

Згідно з положеннями статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме (частина перша статті 307 ЦПК України).

Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою (частина перша статті 308 ЦПК України).

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

За положеннями статті 43 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Зазначена норма права передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Вказане відповідає висновками Верховного Суду у постановах: від 07 травня 2018 року в справі № 225/1297/17, від 22 листопада 2018 року в справі № 225/882/17, від 05 лютого 2020 року в справі № 756/17293/17, від 06 травня 2020 року в справі № 760/3112/16-ц, від 05 червня 2024 року у справі № 183/7128/23, від 11 листопада 2024 року в справі № 229/4416/21, від 09 квітня 2025 року в справі № 202/14972/23.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства належить, зокрема, принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості. Вказане положення є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України.

Загальна формула принципу змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві закріплена у статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статями 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що 26 січня 2009 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_6 (прізвище після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_7 ), який був зареєстрований Антонівською селищною радою м. Херсон Херсонської області, актовий запис №7.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народився син ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження с НОМЕР_1 , виданого 14 квітня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис №254.

Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 серпня 2021 року у справі №654/1042/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано.

Згідно з інформацією заступника начальника Управління ДМС в Херсонській області від правління -начальника відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Донецькій області від 20 лютого 2024 року № 6501.13-1356/65.2-24 за відомостями Реєстру територіальної громади відомчої інформаційної системи ДМС на офіційному сайті ДМС станом на 20 лютого 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованою або знятою з реєстрації місця проживання по Херсонській області не значиться.

Відповідно до акту №11 про проживання особи без реєстрації від 21 квітня 2023 року, засвідченого головним спеціалістом з питання благоустрою Виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради Зацариною О.М., син заявника ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 , зі слів власника квартири без реєстрації.

Згідно акту №12, складеного 18 липня 2023 року мешканцями будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_5 , яка є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_8 залишила своє постійне місце проживання: квартиру АДРЕСА_1 , де проживала з 2008 року, та виїхала на заробітки у 2018 році. З того часу за вказаним місцем проживання відомості про неї відсутні. Місцеперебування ОСОБА_5 невідоме, у вихованні та утриманні сина ОСОБА_8 вона участі не приймає. Син проживає з батьком ОСОБА_1 за зазначеною адресою та повністю знаходиться на його утриманні.

Отже останнім відомим ОСОБА_1 місцем проживання його колишньої дружини ОСОБА_5 була адреса АДРЕСА_1

Зі змісту характеристики ОСОБА_2 від 16 червня 2023 року №142/01-23, учня 8-А класу Херсонської гімназії №14 Херсонської міської ради за підписом директора та класного керівника, вбачається що мати участі у вихованні дитини не приймає, дитиною займається батько.

З довідки ВП №2 ХРУП ГУНП в Херсонській області «Про результати розгляду матеріалів, зареєстрованих 03 липня 2023 року до ІТС «ІПНП» під №16630 за заявою ОСОБА_1 » від 04 липня 2023 року вбачається, що за результатами перевірки заяви ОСОБА_1 про проведення перевірки щодо його колишньої дружини ОСОБА_5 з метою подальшого звернення до суду для вирішення питання стосовно позбавлення останньої батьківських прав, у зв`язку з відсутністю кримінального правопорушення, було прийнято рішення, згідно закону України «Про звернення громадян», про списання матеріалів справи.

04 липня 2023 року ОСОБА_1 рекомендованим листом направив на адресу ВП №2 ХРУП ГУНП в Херсонській області заяву про розшук, в якій просив завести розшукову справу щодо зниклої з 2018 року ОСОБА_5 , яке отри мано адресатом 11 липня 2023 року.

Результати розгляду вказаної заяви в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, сформованого на підставі актового запису №7, складеного 26 січня 2009 року виконавчим комітетом Антонівської селищної Дніпровського району м. Херсона, актові записи про смерть, одруження, зміну прізвища відносно ОСОБА_5 відсутні.

З інформації Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на виконання ухвали суду вбачається, що ОСОБА_5 , як отримувач пенсії, субсидії та пільг на житлово комунальні послуги і придбання скрапленого газу, твердого та рідкого побутового палива, на обліку в Головному управлінні не перебуває.

З інформації наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 11 березня 2024 року за № 19-16856/18/24-Вих за період з 01 січня 2018 року по 11 березня 2024 року вбачається, що ОСОБА_5 , виїхала за межі України 05 листопада 2018 року.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осію - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору інформація про доходи ОСОБА_5 за період з 1 кварталу 2019 року по 3 квартал 2024 року відсутня.

Дослідивши зібрані у справі докази та надавши їм оцінку в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявником не надано достатніх доказів про вжиття усіх можливих заходів , починаючи з 2018 року, для з`ясування місця перебування з ОСОБА_5 . А сам по собі факт втрати зв`язку заявника з ОСОБА_5 і фактична відсутність відомостей про її місце перебування не є безумовною підставою для визнання особи безвісно відсутньою.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи суд першої інстанції, ухвалою від 23 січня 2024 року, за клопотанням заявника, витребував з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Управління ДМС України у Херсонській області, Державної прикордонної служби України, Регіонального сервісного центру в Херсонській області МВС України інформацію про ОСОБА_5 .

Будь-яких відомостей про відсутність відомостей про дійсне місце перебування ОСОБА_5 і неможливість отримання цих відомостей заявник не надав.

На підтвердження своїх доводів щодо звернення у січні 2022 року до Голопристанського відділу поліції ГУНП в Херсонській області з заявою про розшук ОСОБА_5 жодних доказів заявник не надав, як не надав суду і відомостей щодо результатів розгляду його звернення.

Також заявником не надано будь-яких відомостей щодо результатів розгляду його заяви про розшук ОСОБА_5 , направленої ним 04 липня 2023 року на адресу ВП №2 ХРУП ГУНП в Херсонській області. Також під час розгляду справи апеляційним судом заявник вказав, що необізнаний про результати розгляду його заяви про розшук ОСОБА_5 , що, на думку колегії суддів, свідчить про незацікавленість заявника у встановленні дійсного місця перебування його колишньої дружини.

Як вбачається зі змісту заяви та пояснень ОСОБА_1 зв`язок з ОСОБА_5 втрачений ним з 2018 року, після виїзду останньої до російської федерації.

У зв`язку з оголошенням з 24 лютого 2022 року воєнного стану виконати вимоги частини першої статті 307 ЦПК України та направлення будь-яких запитів для з`ясування необхідних для розгляду цієї справи обставин, зокрема щодо встановлення місця перебування ОСОБА_5 у країні куди вона виїхала, неможливо.

Враховуючи, що заявник посилається на втрату зв`язку з колишньою дружиною з 2018 року, а воєнний стан в Україні оголошено 24 лютого 2022 року, ОСОБА_1 до цього часу і з 2018 року мав можливість з`ясувати чи принаймні здійснити спроби з`ясувати причини відсутності ОСОБА_5 за останнім відомим місцем проживання і запросити відповідні дані. Цих обставин заявник не навів.

Отже, ураховуючи, що заявник належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не надав, зокрема не довів відсутність відомостей про дійсне місце перебування ОСОБА_5 і неможливість отримання цих відомостей, а суд таких доказів у порядку частини другої статті 294 ЦПК України не встановив, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви.

При цьому обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що сам по собі факт втрати зв`язку заявника із колишньою дружиною ОСОБА_5 і фактична відсутність у заявника відомостей про її місце перебування не є безумовною підставою для визнання особи безвісно відсутньою.

Крім того, звертає увагу, що відмова у задоволенні заяви про визнання особи безвісно відсутньою не перешкоджає неповнолітньому сину заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реалізації його прав, щодо реєстрації його місця проживання та виїзду за кордон.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №262, дитина віком від 14 років самостійно декларує місце свого проживання за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання батьків або інших законних представників чи одного з них без їх згоди.

Частиною третьою статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Враховуючи, що на теперішній час неповнолітній ОСОБА_2 досяг шістнадцятирічного віку, він має право самостійно декларувати місце свого проживання за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання батьків або інших законних представників чи одного з них без їх згоди, а також на вільний самостійний виїзд за межі України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій, їм надано належну оцінку в сукупності з іншими доказами в справі, а при їх дослідженні та встановленні дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку , що оскаржуване рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, і доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 367,369,375,381,384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 29 травня 2025 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Л. В. Базіль

В. О. Бездрабко