Справа №534/638/25
Провадження №2/534/229/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року м. Горішні Плавні

Суддя Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області Малюк Марина Вікторівна, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №3123451 від 08.06.2021 в розмірі 6860,00 грн, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.06.2021 між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір №3123451 (далі кредитний договір). ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало останньому кредит в сумі 1 600,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку, однак відповідач зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав.

13.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №07Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

У порушення умов кредитного договору, незважаючи на вимогу позивача як нового кредитора про виконання зобов`язань за кредитним договором, відповідач не виконав свого зобов`язання з оплати боргу.

Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань виникла заборгованість у розмірі 6 860,00 грн, яка складається з: 1 600,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 5 100,00 грн простроченої заборгованості за процентами, 160,00 грн заборгованості за комісійними винагородами.

28.04.2025 представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Кожевніковим С.О. через ЄСІТС «Електронний суд» у відповідності до статті 278 ЦПК України подано відзив на позовну заяву в якому викладені такі заперечення:

1) відсотки нараховані первісним кредитором по закінченню строку дії договору;

2) вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 160,00 грн є необґрунтованими.

У задоволенні позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 4 960, 00 грн та у стягненні витрат на правову допомогу у сумі 4 000,00 грн відмовити. Стягнути з позивача на користь позивача судові витрати на правову допомогу в сумі 6 000,00 грн.

02.05.2025 представником позивача через ЄСІТС «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що всі нарахування відсотків здійснювалися виключно первісним позикодавцем у відповідності до договору та додатків до нього. Вважає, що вартість правничої допомоги відповідача у сумі 6000,00 грн, з огляду на малозначність справи та складність написання відзиву є неспівмірним. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заяви (клопотання) учасників справи

Клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін від відповідача не надходило.

Інші процесуальні дії у справі.

14.04.2025 судом постановлено ухвалу, якою відкрите провадження у справі, ураховуючи, що у відповідності до вимог частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа належить до категорії малозначних, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26.02.2025

№ 4273-IX, який набрав чинності 25.04.2025, найменування Комсомольського міського суду Полтавської області змінено на Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області.

У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось.

Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Встановлені Судом обставини

Суд, дослідив та оцінив докази у справі та встановив, що 08.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №3123451 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

Відповідно до п.1.1 Договору, Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. Договору (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.

Сума (загальний розмір) кредиту становить 1600.00 грн у валюті: українська гривня.

Кредит надається строком на 15 днів з 08.06.2021 (строк кредитування).

Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 23.06.2021 (пункти 1.2-1.4 Договору).

Згідно з п.1.5 Договору, загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 460,00 грн в грошовому виразі та 42,946.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 2 060,00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань.

Комісія за надання кредиту: 160,00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 300,00 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (1.5.1-1.5.2 Договору).

Відповідно до пункту 2.1 Договору, кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок.

Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору. Нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору (п.2.2.1-2.2.2 Договору).

Відповідно до пункту 6.1 Договору, цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Згідно з пунктом 6.2 Договору, розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проєкт цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене Позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру Позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для Позичальника визначено у Правилах). Після укладення цей Кредитний договір надається Позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству.

Матеріали справи не містять відомостей про зміну погоджених умов кредитного договору щодо строку виконання кредитних зобов`язань та строку дії договору.

ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем виконало, надало останньому кредит у сумі 1600,00 грн шляхом зарахування 08.06.2021 кредитних коштів на його платіжну картку № НОМЕР_1 , призначення платежу: кошти згідно договору №3123451.

Суд зазначає, що факт отримання відповідачем кредитних коштів згідного з кредитним договором в означеному розмірі останнім не оспорюється.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором від 08.06.2021 №3123451 складає 6 860,00 грн, зокрема, заборгованість за кредитом 1 600,00 грн, заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 5 100,00 грн, заборгованість за комісійними винагородами 160,00 грн.

Водночас із розрахунку заборгованості убачається, що нарахування процентів здійснювалося позичальником, первісним кредитором, у період із 08.06.2021 по 22.08.2021, тобто у період, що виходить за межі строку дії договору.

12.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 07Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором від 08.06.2021 №3123451 на загальну суму 6 860,00 грн. На підтвердження чого свідчить витяг з реєстру боржників до договору факторингу, підписаний клієнтом та фактором.

27.09.2024 вих.№ -АВ позивачем направлено на адресу відповідача вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, якою відповідача повідомлено, що між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір факторингу, за яким відбулось відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором, а також інформацію про те, що у відповідача існує заборгованість за кредитним договором, яку необхідно сплатити за вказаними у повідомленні реквізитами.

Відомості про виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять.

Норми права, які застосовані Судом. Мотивована оцінка аргументів сторін

З огляду на предмет спору, для вирішення питань щодо укладення кредитного договору належать застосуванню норми Глави 71 Цивільного кодексу України, щодо підстав заміни сторони кредитора в зобов`язанні та переходу до позивача права вимог за кредитним договором, - норми Глави 47 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Первісний кредитор та відповідач уклали між собою електронний кредитний договір №3123451 від 08.06.2021. Договір укладено зі сторони позичальника шляхом його безпосереднього підписання позивачальником відповідачем електронним підписом.

Договір, укладений в електронній формі є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19.

Висновки стосовно правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, зокрема, Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі №234/7159/20.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Положеннями частини 1 статті 512 та статтею 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Із наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач згідно з умовами укладеного кредитного договору отримав від первісного кредитора, ТОВ «Мілоан», кредит в сумі 1 600,00 грн.

Суд не ставить під сумнів факт укладення кредитного договору із первісним кредитором, правомірність заміни первісного кредитора у зобов`язанні позивачем згідно з договором факторингу від 13.09.2021 №07Т.

Тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1 600,00 грн підлягає задоволенню.

Водночас, суд критично оцінює розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача по означеному договору в частині нарахованих відсотків за користування кредитом зважаючи на таке.

Кредитним договором від 08.06.2021 №3123451 між його сторонами погоджено, що кредит відповідачеві надається строком на 15 днів, з 08.06.2021 по 23.06.2021.

Суд наголошує, що у відповідності до вимог цивільного процесуального закону, встановлених, зокрема частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України, позивачем не подано суду доказів, а матеріали справи таких не містять щодо продовження строку виконання зобов`язань за означеним договором, пролонгації строку договору.

Як зазначалося вище, первісним кредитором розрахунок заборгованості по процентах проведено за період із 08.06.2021 по 22.08.2021. Отже, з огляду на строк дії договору, останній день якого спливає 23.06.2021, суд доходить висновку, що первісним кредитором нараховано, а позивачем пред`явлено відповідачеві проценти за користування кредитом поза межами строку дії кредитного договору.

Тож вимога в цій частині є безпідставною, позаяк після сплину строку кредитування право кредитодавця нараховувати проценти припиняється.

Зазначаючи про безпідставність вимоги позивача про сплату процентів після спливу строку кредитного договору суд також застосовує правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з якою після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зважаючи на це, підлягають задоволенню вимоги щодо сплати процентів за користування кредитом у межах строку кредитування, передбаченого в пункті 1.3 кредитного договору, виходячи із добової процентної ставки, встановленої в пункті 1.3 цього договору, та суми отриманого відповідачем кредиту.

Розмір процентів за користування кредитом, що підлягають стягненню з відповідача, становить 300,00 грн, виходячи з такого розрахунку: (1 600,00 грн х 1,25%/100) х 15, де, 1600,00 грн сума отриманого кредиту, 1,25% - добова процентна ставка згідно з п 1.5.2 кредитного договору, 15 днів строк кредитування згідно з п 1.3 кредитного договору.

Таким чином, суд зазначає про безпідставність вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту. На обґрунтування цього висновку суд зазначає таке.

Пунктом 1.5.1 Договору, встановлено, що комісія за надання кредиту становить 160,00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

16.10.2011 набрав чинності Закон України № 3795-VI від 22.09.2011 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено нормою наступного змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За загальним правилом, передбаченим статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень п. 22, 23 ст. 1, ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення п. 22, 23 ст. 1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частиною 4 статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Виходячи зі змісту означених норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

49. Частиною 1, 2 статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09.12.2019 у справі №524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Отже, умови пункту 1.5.1 Договору про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними в силу статті 228 ЦК України. А тому в задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 160,00 грн слід відмовити.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, зокрема, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання фінансового кредиту від 08.06.2021 №3123451 в загальному розмірі 1 900 грн, з яких: 1 600,00 грн - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 300,00 грн - заборгованість за відсотками.

Розподіл судових витрат між сторонами

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК).

За правилами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04).

Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зазначена позиція викладена в Постанові ВП ВС від 16.11.2022 у справі 922/1964/21.

Крім того при вирішенні в цій справі питання про розподіл судових витрат між сторонами підлягають застосуванню норми частини 10 статті 141 ЦПК України, якими встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Щодо розподілу витрат позивача суд зазначає таке.

Представником позивача Романенком М.А., подано заяву про розподіл судових витрат та стягнення з відповідача, крім витрат на сплату судового збору в сумі 2 422,40 грн, витрат на професійну правову допомогу в сумі 4 000,00 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано суду такі документи:

- договір про надання правової допомоги від 12.02.2025 №01/11, укладений між Адвокатським об`єднанням «Анастасії Міньковської», в особі Керуючого Міньковської А.В., та ТОВ «Діджи Фінанс», в особі директора Романенка М.Е.;

- додаткову угоду №3123451 до Договору №01/11 про надання правової допомоги від 12.02.2025 укладену між Адвокатським об`єднанням «Анастасії Міньковської», в особі Керуючого Міньковської А.В., та ТОВ «Діджи Фінанс», в особі директора Романенка М.Е., відповідно до якої АО «Анастасії Міньковської» зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів Клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 ;

- акт №3123451 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), згідно з яким Адвокатським об`єднанням «Анастасії Міньковської» надало позивачеві наступну правову допомогу: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» 1 500,00 грн; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи 2 000,00 грн; формування додатків до позовної заяви (письмові докази) 500,00 грн. Загальна сума судових витрат позивача на правову допомогу склала 4000,00 грн.

Ураховуючи часткове задоволення позову, суд покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 670,93 грн, виходячи із розрахунку: (1 900,00 грн (розмір задоволеного позову) х 2 422,40 грн (сума сплаченого позивачем судового збору) : 6 860,00 грн (сума пред`явленого позову)) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 107,87 грн, виходячи з обрахунку: (1 900,00 грн (розмір задоволеного позову) х 4 000,00 грн 6 860,00 грн (сума пред`явленого позову)).

Щодо розподілу витрат відповідача.

Представник відповідача, адвокат Кожевніков С.О., просить стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, що полягають у витратах на професійну правову допомогу, в сумі 6 000,00 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником відповідача подано суду такі документи:

- договір про надання правової допомоги від 28.01.2025 №28-01/25, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Кожевніковим С.О.;

- акт приймання-передачі наданих послуг від 22.04.2025, згідно з яким адвокат надав відповідачеві юридичні послуги на загальну суму 6 000,00 грн, зокрема, вивчення документів, усна консультація в сумі 2 000,00 грн, вивчення судової практики та написання відзиву на позовну заяву в сумі 4 000,00 грн.

- квитанція від 22.04.2025 №10, згідно з якою адвокат одержав від ОСОБА_1 суму 6 000,00 грн за надання юридичних послуг.

При визначенні суми витрат на допомогу адвоката, що підлягає розподілу, суд доходить висновку, що заявлена представником відповідача сума витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн є явно завищеною і непропорційною до предмета спору, не відповідає принципу співмірності та критерію розумності.

Зважаючи на складність цієї справи, обсяґ виконаної адвокатом роботи, розмір витрат відповідача на допомогу адвоката, що підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи, необхідно зменшити з 6 000,00 грн до 3 000,00 грн.

При розподілі витрат відповідача на правничу допомогу, ураховуючи підстави зменшення цих витрат, суд покладає на позивача відповідні витрати в розмірі 2 169,10 грн, виходячи з обрахунку: (4 960,00 грн (розмір відмовлених позовних вимог) х 3 000,00 грн (розмір витрат на правову допомогу відповідача, визначений судом) : 6 860,00 грн (сума пред`явленого позову)).

Оскільки позов ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено частково, ураховуючи покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у відповідності до частини 10 статті 141 ЦПК України, суд зобов`язує позивача ТОВ «ФК «Діджи Фінанс» сплатити відповідачеві ОСОБА_1 390,30 грн, різницю між сумою судових витрат, покладених на сторони (1 778,80 грн (сума судових витрат, покладених на позивача) 2 69,10 грн (сума судових витрат, покладених на відповідача)).

Керуючись ст ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №3123451 від 08.06.2021 у сумі 1 900 (одна тисяча дев`ятсот) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 різницю між сумою судових витрат в сумі 390 (триста дев`яносто) грн 30 (тридцять) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне найменування позивача:Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , адреса: 07406, Київська область, м. Бровари, вулиця Симона Петлюри, 21/1.
Повне ім`я відповідача:ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя М.В.Малюк