КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
№22-ц/824/7556/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/2623/24

29 травня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Зуєвич Л.Л. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позов, в якому просив усунути йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 з вказаної квартири.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 19.06.2003 по теперішній час.

Вказана квартира була надана його дідусю ОСОБА_4 , який працював в ЖЕК № 503 двірником, як службове житло, на період праці на вказаній посаді; сім`я ОСОБА_4 на той час складалася з чотирьох осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (мати позивача), ОСОБА_7 ). Ордер виданий 28.03.1983 № 457.

Позивач зазначає, що останнім часом у квартирі він проживав разом зі своїм рідним братом ОСОБА_8 , до якого іноді приходила його подруга ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 (брат позивач) помер, та з того дня відповідачка змінила в квартирі замки і не пускає позивача до житла навіть у присутності поліції.

Станом на день подання позовної заяви, відповідач, яка не належить до членів сім`ї наймача, незаконно проживає в його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та перешкоджає йому вільно користуватися нею.

Зі слів позивача, постійне зареєстроване місце проживання відповідача є квартира АДРЕСА_3 .

Крім того, позивач наголошує, що всі члени сім`ї наймача померли і він залишився єдиний законним користувачем житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у справі проживає у спірній квартирі як дружина члена сімї наймача - ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проживати у квартирі відповідач почала за життя свого чоловіка( ОСОБА_8 ). При цьому, разом з відповідачем у квартирі проживає їх спільній з ОСОБА_8 син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований у спірній квартирі з 04.02.2021 року.

Зважаючи на реєстрацію у квартирі малолітньої дитини члена сім`ї наймача, позбавлення його матері права користування відповідним житловим приміщенням шляхом виселення, враховуючи, що вони іншого належного житла для постійного проживання не мають, а у спірну квартиру вселилась в якості члена сім`ї наймача (дружина брата позивача), не переслідуватиме легітимну мету та є втручанням у право на житло.

Не погоджуючись з рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2024 року, 31 січня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує на те, що дійшовши висновку про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що відповідачка має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Тобто висновок суду про те, що відповідач та її діти не мають належного житла для постійного проживання не відповідає дійсності та спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, судом залишено поза увагою, що спір, який виник між сторонам, безпосередньо стосується права неповнолітнього на користування житлом, а тому у відповідності до статті 19 СК України участь органу опіки та піклування у розгляді такої справи є обов`язковою.

В судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ніколаєвнко Є.А., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 , який працював в ЖЕК № 503 двірником, видано ордер від 19.04.1983 року № 001472 про те, що йому надається службове приміщення на період праці на даній посаді, сім`я якого складається з чотирьох осіб (склад сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ), на право зайняття 2 кімнати загальною житловою площею 28,7 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно копії свідоцтва про народження, повторно виданого 21.03.2023 Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_10 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_1 - позивача у справі.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 53 років померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 01.04.2003 Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 178.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 11.07.2003, актовий запис № 22, ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 33 років померла мати позивача ОСОБА_6 .

Відповідно до довідки Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Солом`янського району м. Києва за формою № 3, без дати, виданої ОСОБА_7 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (син), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (племінник), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (племінник).

22.02.2020 між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , було укладено шлюб (копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 22.02.2020, а.с. 71).

У цьому шлюбі у подружжя народився син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 21.01.2021 (а.с. 72).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 09.03.2023 Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) /а.с. 73/, ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 35 років помер ОСОБА_8 .

З наданої відповіді Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори від 23.09.2024 року вбачається, що згідно з інформаційної довідкою зі Спадкового реєстру спадкова справа до майна померлого ОСОБА_8 не заводилась.

За змістом наданої КП КМР «КМ БТІ» відповіді від 30.09.2024 вбачається, що згідно з даними реєстрованих книг квартира АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрована.

За відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та інформацією Реєстру територіальної громади м. Києва за адресою АДРЕСА_1 , станом на 06.03.2024 зареєстровано 3 особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - з 19.06.2003, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з ІНФОРМАЦІЯ_14. ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - з 04.02.2021 (а.с. 54).

Відповідно до довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА від 10.03.2021, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 78).

У квартирі АДРЕСА_3 зареєстровано 4 особи: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_11 - з 26.09.1997, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_12 - з 25.09.2019, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_13 - з 04.10.2012, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 - з 26.09.1997 (а.с. 75-78, 106).

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

За змістом ст. 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер, який у будинках державного та громадського фонду видається на підставі рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування на вільне жиле приміщення.

За правилами частин 1, 2 статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно зі ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

«Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Таким чином, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідач у справі у спірній квартирі проживає як дружина члена сім`ї наймача - ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У квартиру відповідач вселилася за життя свого чоловік ( ОСОБА_8 ) та з його дозволу. Разом з відповідачем у квартирі проживає, а також зареєстрований з 04.02.2021 року, їх спільній з ОСОБА_8 син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи наведене, встановивши, що у спірній квартирі зареєстрований малолітній син відповідача ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позбавлення відповідача права користування відповідним житловим приміщенням шляхом її виселення, з огляду на те, що вона та її син вселилися у спірну квартиру в якості членів сім`ї наймача, не переслідуватиме легітимну мету та є втручанням у її право на житло.

Посилання заявника на обов`язковість участі органу опіки та піклування у розгляді такої справи, не заслуговують на увагу, оскільки спір, який виник між сторонам, безпосередньо не стосується права неповнолітнього на користування житлом. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що саме позивач, звертаючись до суду з відповідним позов, не зазначив орган опіки та піклування в якості учасника процесу, а також не звертався до суду з відповідним клопотанням про залучення такої особи до участі в справі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження інших доводів заявника та їх відображення у судового рішенні, питання вичерпності висновку суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2024 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 02 червня 2025 року

Головуючий: Судді: