20.05.2025 Єдиний унікальний номер 205/4566/25
Провадження №2/205/2987/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2025 року м.Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Курбанової Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Вольф В.М.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчук Павло Васильович, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Споживчий центр» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача ТОВ «Споживчий центр», Павленко Д.О., надав суду заперечення проти вирішення спору в суді. В обґрунтування заперечення зазначив, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 24.03.2019 р. укладено кредитний договір (оферти) №24.03.2019-010000443 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Пунктом 10.1. договору передбачено, що: «Всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду №007-2005 від 21.06.2005 р., видане Київським міським управлінням юстиції), згідно з регламентом третейського суду. Розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що є невід`ємною частиною даної третейської угоди, із яким Сторони ознайомились». В пункті 10.4. договору сторони підтвердили, що положення пунктів 10.1.-10.3. договору становлять третейське застереження відповідно до чинного законодавства України. Дана угода є чинною, її недійсність судом не встановлена. Правовідносини за кредитним договором (оферти) №24.03.2019-010000443 від 24.03.2019 р. не підпадають під сферу дії Закону України «Про споживче кредитування», а отже даний спір має вирішуватись у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків відповідно до п.10.1. договору. Просить залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до ТОВ «Споживчий центр» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на підставі п.6 ч.1 ст.257 ЦПК України. Розглядати справу за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр».

Представник позивача ОСОБА_1 , Біловодченко М.В., надала суду відповідь на відзив, згідно якого вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає розгляду Новокодацьким районним судом міста Дніпра, а підстави для залишення без розгляду позову відсутні. В обґрунтування відповіді на відзив зазначила, що предметом спору даного провадження є визнання виконавчого напису № 23103, що вчинений 08.12.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» боргу в сумі 10 662,00 гривень таким що не підлягає виконанню. Статтею 50 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 зазначила, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи викладене, позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відповідно до закону підлягає вирішенню виключно судом. Просила розглянути справу без участі позивачки та її представника.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчук П.В. належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи до суду не з`явився.

Суд, ознайомившись із поданим клопотанням та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України визначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є визнання виконавчого напису №23103 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором №24.03.2019-010000443 від 24.03.2019 р. таким, що не підлягає виконанню.

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що: «Всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду №007-2005 від 21.06.2005 р., видане Київським міським управлінням юстиції), згідно з регламентом третейського суду. Розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що є невід`ємною частиною даної третейської угоди, із яким Сторони ознайомились».

В пункті 10.4. Договору Сторони підтвердили, що положення пунктів 10.1.-10.3. Договору становлять третейське застереження відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Нотаріус це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (стаття 3 Закону України "Про нотаріат").

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат").

Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Статтею 50 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16 зазначила, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Таким чином, суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, а тому такий спір не підлягає розгляду третейським судом.

При цьому обмеження права звернення до суду, до юрисдикції якого вона віднесена, процесуальним законом не допускається.

Відповідно до п. 11 ст. 6 Закону України "Про третейській суди" третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України.

Частиною1 ст. 50 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду.

Враховуючи викладене, позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відповідно до закону підлягає вирішенню виключно судом.

Таким чином, клопотання представника відповідача про залишення даного позову без розгляду, на підставі п.6 ч.1 ст.257 ЦПК України, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 4, 21, 257, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Споживчий центр», Павленко Д.О. про залишення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Курбанова Н. М.

.