Справа № 204/5202/25
Провадження № 2-к/204/4/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року м. Дніпро

Суддя Чечелівського районного суду міста Дніпра Приваліхіна А.І., розглянувши матеріали клопотання адвоката Максимова Євгена, який діє в інтересах ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного районного суду м. Прага Чеської Республіки від 09 травня 2005 року по справі 39 №с29/2005-22,-

У С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року на адресу Чечелівського районного суду міста Дніпра надійшло клопотання адвоката Максимова Євгена, який діє в інтересах ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного районного суду м. Прага Чеської Республіки від 09 травня 2005 року по справі 39 №с29/2005-22.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього документи, суд дійшов висновку про залишення його без розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Приписами ч. 8 ст. 19 ЦПК України, визначено, що до юрисдикції загальних судів відносяться справи про оскарження рішень третейських судів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів, про оспорювання рішень міжнародного комерційного арбітражу, а також про визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу, іноземного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 471 ЦПК України, рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 472 ЦПК України встановлено, що клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; 3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Нормами ч. 3 ст.466 ЦПК України, визначено, що якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Процедура підтвердження дійсності оригіналів офіційних документів або засвідчення справжності підписів уповноважених посадових осіб, а також дійсності відбитків штампів, печаток, якими скріплено документ, називається легалізацією.

Легалізація документів охоплює такі категорії: консульська легалізація; апостилювання (проставлення штампа «Апостиль», іншими словами спрощена легалізація).

Консульська легалізація процедура підтвердження дійсності оригіналів офіційних документів, які були видані у країнах, що не підписали Гаазьку конвенцію про скасування консульської легалізації.

Апостиль спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав учасниць Гаазької конвенції про скасування вимог консульської легалізації іноземних офіційних документів.

Проставлення штампа «Апостиль» є спрощеним способом легалізації іноземних документів. На відміну від консульської легалізації, процедура апостилювання потребує значно менших затрат часу, оскільки потрібно звернутись тільки в один орган. Офіційні документи засвідчуються спеціальним штампом «Апостиль», який проставляється відповідним уповноваженим органом іноземної держави, в якій було видано цей документ.

Крім того, апостильовані документи можуть бути використані не лише в одній країні, а у всіх державах - учасницях Гаазької конвенції. Апостиль ставиться на оригіналі документа, його нотаріальній копії або може бути оформлений як додаток до нього.

Апостиль ставиться для використання документів у країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» та вступила в силу в Україні в 2003 році.

Чеська Республіка також приєдналася до Гаазької конвенції 1961 року, а тому здійснює процедуру легалізації документів шляхом проставлення штампа «Апостиль».

У статті 4 Гаазької конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, зазначено, що апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, котрий скріплюється з документом.

Адже без апостилю первинний документ не має юридичної сили в країні призначення.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; б) адміністративні документи; в) нотаріальні акти; г) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Отже, у силу приписів пункту "а" частини 2 статті 1 Гаазької конвенції, документи, які виходять від органу, що діє у сфері судової юрисдикції держави, є офіційним документом та на нього поширюються вимоги цієї конвенції.

У статті 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Відповідно до вимог ст. 4 Конвенції передбачений у частині першій статті 3 цієї Конвенції апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

У пунктах 13, 14 Правил проставлення апостиля на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, затверджених наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 17 березня 2023 року №237/803/151/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 12 грудня 2003 року за №125/209/293/139/999/5, встановлено, що апостиль проставляється у формі спеціальної відмітки, візуалізації на папері апостиля, сформованого за допомогою програмних засобів ведення Реєстру у формі електронного документа, або візуалізації на папері апостиля, сформованого за допомогою інформаційної системи.

Апостиль проставляється безпосередньо на вільному від тексту місці документа або на його зворотному боці чи на окремому аркуші посадовою особою компетентного органу.

У разі проставлення апостиля на окремому від документа аркуші документ і аркуш з апостилем скріплюються шляхом прошивання ниткою (стрічкою) білого або червоного кольору в спосіб, який унеможливлює їх роз`єднання без пошкодження аркуша, та засвідчуються підписом і печаткою посадової особи компетентного органу. Кількість скріплених аркушів підтверджується підписом посадової особи, яка проставляє апостиль.

У разі якщо візуалізація апостиля, сформованого за допомогою програмних засобів ведення Реєстру у формі електронного документа, здійснюється на окремому аркуші, місце скріплення документа та аркуша з апостилем засвідчується підписом визначеного компетентним органом суб`єкта та печаткою компетентного органу.

Роз`єднання (розірвання) апостиля з документом не допускається. У разі роз`єднання апостиля та документа, апостиль вважається недійсним.

Судом встановлено, що адвокат Масимов Є.Л., який діє в інтересах ОСОБА_3 звертаючись до суду із зазначеним клопотанням приєднав у якості додатків, зокрема ксерокопії перекладу рішення іноземного районного суду м. Прага Чеської Республіки від 09 травня 2005 року по справі 39 №с29/2005-22, які не прошиті, не пронумеровані, містяться на окремих аркушах, завірені самим адвокатом. Разом з тим, при роз`єднанні апостиля та документа, апостиль вважається недійсним. А відтак, суд дійшов висновку, що вказані ксерокопії не можуть бути визнані судом, як такі, що завірені належним чином, оскільки подані до суду без дотримання вимог щодо їх засвідчення, згідно з вимогами національного стандарту.

Таким чином, надані суду ксерокопії перекладу рішення іноземного районного суду м. Прага Чеської Республіки від 09 травня 2005 року по справі 39 №с29/2005-22, про визнання якого стосується клопотання, що не засвідчені у встановленому порядку.

Більш того, суд зазначає про те, що адвокат Масимов Є.Л., який діє в інтересах ОСОБА_3 звертаючись до суду із зазначеним клопотанням не надав суду саме рішення іноземного районного суду м. Прага Чеської Республіки від 09 травня 2005 року по справі 39 №с29/2005-22.

Крім того, у наданих до суду матеріалах відсутній офіційний документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно підлягало виконанню з 2005 року).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 466 ЦПК України, суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, або клопотання подане особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що дане клопотання подано до суду з порушенням вимог ст. 466 ЦПК України, суд дійшов переконливого висновку, що клопотання про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного районного суду м. Прага Чеської Республіки від 09 травня 2005 року по справі 39 №с29/2005-22 необхідно залишити без розгляду та повернути особі, яка його подала.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 462-466, 471-472 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката Максимова Євгена, який діє в інтересах ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного районного суду м. Прага Чеської Республіки від 09 травня 2005 року по справі 39 №с29/2005-22 залишити без розгляду та повернути особі, яка його подала.

Роз`яснити заявнику, що залишення клопотання без розгляду не перешкоджає повторному зверненню після усунення обставин, що слугували підставою для прийняття такого рішення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів зо дня її підписання суддею або протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання її копії учасниками справи.

Ухвала суду набирає законної сили протягом п`ятнадцяти днів зо дня її підписання суддею або протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання її копії учасниками справи, якщо не буде оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна