КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/7621/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 758/5621/20

05 травня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Київської міської ради - Грицаєнка Романа Михайловича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Гребенюка В.В., у цивільній справіза позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Михайлівни, третя особа: гаражний кооператив «Вікторія» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан,-

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року Київська міська рада звернулась до суду з позовомдо ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Михайлівни, третя особа: гаражний кооператив «Вікторія» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) відповідно до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 року № 16/890 проведено обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 (обліковий код земельної ділянки: 91:066:0005), за результатами якого встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розташовані індивідуальні збірно-розрібні та цегляні гаражі гаражного автокооперативу «Вікторія» у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони, про що складено акт обстеження від 31.01.2020 року №20-0050-07.

За результатами здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель, що перебувають у власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Наталією Михайлівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 грудня 2016 року №32666762, яким за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1 , а саме: гараж № НОМЕР_1 , ряд № 2 .

Дані факти свідчать про намагання в незаконний спосіб заволодіти землями комунальної власності, які належать територіальній громаді м. Києва згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».

Позивач зазначав, що Київська міська рада, як єдиний розпорядник земель комунальної власності міста Києва, жодних рішень щодо передачі земельної ділянки під будівництво ні ОСОБА_1 , ні іншим особам у власність чи користування не приймала, та Депртамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за адресою: АДРЕСА_1 будь-які дозвільні документи, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують готовність до експлуатації об`єктіа будівництва (гаражних боксів) не видавав та не реєстрував.

Дані факти дають підстави вважати, що ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності територіальній громаді м. Києва та на підставі неналежних документів здійснив реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна, а тому таке майно підлягає знесенню.

Крім того, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що підставою виникнення права власності стала довідка гаражного автокооперативу «Вікторія», серія та номер 184 від 07 листопада 2016 року, інформаційна довідка Київського міського бюро технічної інвентаризації серії ГЖ-2016 №4955 від 14 листопада 2016 року, довідка гаражного автокооперативу «Вікторія», серія та номер 183 від 07 листопада 2016 року.

При цьому, приватним нотаріусом у порушення пункту 3 частини 3 статті 10 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зроблено обов`язковий запит до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо правомірності посвідченого права власності за ОСОБА_1 зазначеного об`єкта нерухомого майна.

Позивач зазначав, що держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність законно. Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою ведення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак, є підставою для скасування відповідної державної реєстрації на це майно.

З урахуванням викладених обставин, уточнивши позовні вимоги, позивач Київська міська рада просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.12.2016 року № 32666762 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 за ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку,орієнтовною площею 18,1 кв.м на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року позов Київської міської ради до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Михайлівни, третя особа: гаражний кооператив «Вікторія» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача Київської міської ради- Грицаєнко Роман Михайлович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Київської міської ради задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог та запереченень.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позовні вимоги Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення у придатний для користування стан є належним та ефективним способом захисту прав Київської міської ради у справі № 758/5621/20, оскільки приватний нотаріус Козаєва Н.М. порушила права територіальної громади м. Києва, зареєструвавши право приватної власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований на Земельній ділянці, яка належить позивачу, без належної перевірки поданих відповідачем документів, а тому вимога про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса та звільнення земельної ділянки шляхом знесення об`єкта нерухомого майна є належною та ефективною вимогою, задоволення якої призведе до поновлення порушених прав позивача щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою.

Оскільки неправомірні дії щодо реєстрації права власності здійснювались саме приватним нотаріусом Козаєвою Наталією Михайлівною, то приватний нотаріус Козаєва Н.М. мала би відповідати за свої дії та бути відповідачем у цій справі.

Посилання суду першої інстанції на судову практику Верховного Суду, згідно з якою у спорах про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно нотаріус не є належним відповідачем, на думку позивача, є необгрунтованими.

Щодо знесення самочинного будівництва та звільнення земельної ділянки позивач зазначає, що за обставин справи, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, як власника земельної ділянки, шляхом знесення усіх об`єктів, зокрема, й самочинного будівництва, навіть у разі його державної реєстрації, здійсненої не власником або без його згоди.

Враховуючи викладене та, зважаючи на те, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 не була відведена Київською міською радою, як єдиним розпорядником земель комунальної власності, відповідно до вимог законодавства для будівництва об`єкту нерухомого майна, таке майно вважається самочинним та підлягає знесенню відповідачем ОСОБА_1 , а земельна ділянка підлягає звільненню, приведенню у придатний для використання стан та має бути повернута позивачу.

Таким чином, судом першої інстанції незастосовано зазначеної норми закону з приводу самочинного будівництва на земельній ділянці, чим порушено норми матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення.

Щодо тверджень суду в частинікористування Гаражним автокооперативом «Вікторія» земельною ділянкою, сторона позивача вказує, що ГАК «Вікторія» з 1988 року не міг бути користувачем спірної земельної ділянки площею 1,4548 га (обліковий код 91:066:0005) на АДРЕСА_1 , оскільки він не був зареєстрований, як юридична особа, що не було досліджено судом першої інстанції при розгляді справи і винесенні оскаржуваного рішення.

При цьому, посилання у судовому рішення на те, що гаражному автокооперативу «Вікторія» було відведено земельну ділянку і, як наслідок, ГАК «Вікторія» має право на користування земельною ділянкою є безпідставними, необгрунтованими та не підтверджені будь-якими належними доказами.

До того ж, розпорядженням Київської міської ради від 03.08.2001 року № 969-мг надано дозвіл на розташування автостоянки на АДРЕСА_1 , а ніяк не для будівництва гаражів.

При цьому, надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Крім того, матеріали судової справи № 758/5621/20 не містять доказів звернення гаражного кооперативу «Вікторія» до Київської міської ради щодо передачі земельної ділянки в оренду за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що механізм захисту прав територіальної громади шляхом скасування рішення, припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться на земельній ділянці комунальної власності з одночасним знесенням зазначеного об`єкта самочинного будівництва не призведе до непропорційності втручання у права відповідача ОСОБА_1 , оскільки захист землі, яка на праві власності належить територіальній громаді міста Києва, створення належних умов для реалізації прав громадян і забезпечення населенню доступу до землі, превалюють над індивідуальними права окремих осіб (у даному випадку інтересами ОСОБА_1 ), тим більше, з урахуванням набуття такого майна внаслідок недобросовісної поведінки набувача.

До того ж, справа № 758/5621/20 має значний суспільний інтерес, оскільки її вирішення має неабияке виняткове значення для територіальної громади Подільського району м. Києва та в цілому для всіх мешканців міста в контексті впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, що охоплює ті потреби громадян, які пов`язані із переміщенням, комфортнім проживанням на території міста Києва, на якій відсутня станція Сирецько-Печерської лінії Київського метрополітену.

В частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права сторона позивача зазначає, що судом не досліджені наступні документи: реєстраційна справа, яка надійшла до суду, в якій відсутнє рішення щодо передачі земельної ділянки під будівництво об`єкта нерухомого майна ОСОБА_1 ; акт обстеження земельної ділянки від 31.01.2020 року № 20-0050-07, у якому встановлено відсутність будь-яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку; лист Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 29.10.2019 року № 062/14-14547(И-2019), яким повідомлено, що згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за адресою в АДРЕСА_1 не проводилась реєстрація права власності на Об`єкт нерухомого майна; лист Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.01.2020 року № 073-1066, в якому зазначено, що дозвільні документи, які дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують готовність до експлуатації об`єкта будівництва (гаражних боксів), не видавались та не реєструвались; відсутність документу про присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, який дозволив державному реєстратору перевірити законність будівництва об`єкта нерухомого майна на земельній ділянці, оскільки він видається, в тому числі на підставі правовстановлюючих документів на земельну ділянку; відсутність рішення Київської міської ради щодо передачі земельної ділянки юридичним або фізичним особам.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Корнієнко Олена Олександрівна просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року - без змін.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_1 сплатив пайовий внесок і внаслідок цього отримав гараж у власність. Отримати у власність земельну ділянку під гаражем не намагався, тому що вважав, що в цьому немає жодної потреби, позаяк безпосереднім землекористувачем є Гаражний автокооператив «Вікторія», членом якого є відповідач-1. Членство в відповідному кооперативі не зобов`язує своїх членів, що набули у власність майно кооперативу, оформлювати у власність земельну ділянку, на якій таке майно знаходиться. Окрім того, чинне законодавство не передбачає та не зобов`язує членів кооперативів оформлювати право на землю окремо від кооперативу. Відповідач ОСОБА_1 ніяк не порушував і не міг порушити права Київської міської ради, оскільки користувався і користується своїм майном відкрито і законно.

У даній справі позовні вимоги Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.12.2024 року у подібній до нашої справі № 758/11255/20.

Сторона відповідача вважає, що позивачем ні у позові, ні в апеляційній скарзі не надано стверджуючих пояснень з посиланням на докази, в чому саме полягає порушення прав та охоронюваних інтересів відповідної територіальної громади, яке б виправдовувало позбавлення права власності відповідача ОСОБА_1 .

Апелянтом не було надано суду належних доказів на підтвердження обставин, у чому саме полягає суспільний інтерес, який би виправдовував позбавлення права власності відповідача ОСОБА_1 , на що вказує і суд першої інстанції.

Оскільки наявність суспільного інтересу як підстава для задоволення вимог не підіймалася у позовній заяві, є потреба залучити на стадії апеляційного розгляду у якості доказу відповідь метрополітену на адвокатський запит представника відповідача.

Сторона відповідача зазначає про орієнтовний розмір судових витрат, які відповідач ОСОБА_1 планує понести у зв`язку з апеляційним розглядом справи, становить 20 000 грн, та в подальшому будуть надані до суду документи на підтвердження розміру судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Михайлівни - адвокат Галатенко Євгеній Євгенійович просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року - без змін.

Зазначає що, вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції дослідивши матеріали реєстраційної справи встановив, що для проведення державної реєстрації права власності на гараж, нотаріусом було отримано від заявника всі необхідні документи.

Крім перевірки наявності всіх необхідних документів для проведення державної реєстрації права, згідно положень п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав па нерухоме майно та їх обтяжень,затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127, районний суд також перевірив виконання приватним нотаріусом положень п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає судовій практиці, сформованій Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду.

Вважає, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Звертає увагу суду на те, що з фотографій гаражів на території ГАК "Вікторія", що містяться у матеріалах справи вбачається, що гаражі, які знаходяться на території автокооперативу,зблоковані між собою і не є окремими будівлями. При цьому, висновок будівельно-технічної експертизи про можливість окремого знесення належного відповідачу ОСОБА_1 гаража без порушення прав та інтересів користувачів суміжних гаражних боксів, у справі відсутній.

В судовому засіданнні апеляційного суду представник Київської міської ради Плахотнік Роман Анатолійович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Наталія Михайлівна та представник третьої особи : Гаражного кооператву « Вікторія» в судове засідання не з?явились. Про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлені у встановленому законом порядку, а тому суд вважає можливим розгляд спрви у їх відстуності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скаргита відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.10.1985 року Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів було прийняте рішення № 985 «Про будівництво в ХІІ п`ятилітці зблокованих, одно-двоповерхових кооперативних гаражів та відкритих стоянок для транспортних засобів, належних громадянам, на замовлення Київської міської ради добровільного товариства «Автолюбитель УРСР» у відповідності з рішенням виконкому міськради №516 від 17.08.1985 року «Про заходи щодо розвитку послуг з ремонту будинків, будівництву споруд для садівничих товариств, гаражів та інших будов за замовленням населення у 1986-1990 роках і в період до 2000 року», згідно з яким планувалося будівництво гаражів.

На підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 316 від 31.03.1988 року «Про будівництво зблокованих, одно-двоповерхових кооперативних гаражів та відкритих стоянок для транспортних засобів, належних громадянам» було прийнято рішення про збільшення кількості місць на автостоянці по АДРЕСА_1 до 500 місць.

Згідно з п. 4.2. рішення № 316 від 31.03.1988 року, виконавчим органом місцевої ради було вирішено зобов`язати забудовника межі земельних ділянок, які відводяться цим рішенням, визначити в ГоловАПУ виконкому міськради після погодження та затвердження в установленому порядку проектної документації.

04 червня 1997 року було зареєстровано Гаражний автокооператив «Вікторія» (АДРЕСА_1).

Розпорядженням Київського міського голови № 969-МГ від 03.08.2001 року «Про погодження місць розташування об`єктів» Гаражному автокооперативу «Вікторія» було погоджено місце розташування автостоянки на АДРЕСА_1 на землях міської забудови, орієнтовною площею 1,045 га.

10.04.2003 року Гаражний автокооператив «Вікторія» звернувся до Київської міської державної адміністрації з заявою Вх.№13949, у якій просив зареєструвати земельну ділянку з кадастровим №91066005 за Гаражним автокооперативом «Вікторія».

19.11.2012 року Гаражний автокооператив «Вікторія» звернувся до позивача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Вх.№К-20559.

У подальшому, на підставі рішення позивача № 342/9830 від 23.10.2013 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Гаражному автокооперативу «Вікторія» на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки» Гаражному автокооперативу «Вікторія» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 1,45 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади м. Києва) в короткострокову оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки згідно з планом-схемою (додаток до рішення) (К-20559).

У 2014 році ТОВ «Інтер-Проспект «Земля» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Гаражному автокооперативу «Вікторія» для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки за адресою АДРЕСА_1 , обліковий номер земельної ділянки 91:066:005.

Відповідно до змісту листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №05702-12207 від 07.10.2022 року у міському земельному кадастрі земельна ділянка з кодом 91:066:0005 обліковується за Гаражним кооперативом «Вікторія» на підставі додатку до технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування кварталу №91:066, розробленого ТОВ «Топос» без оформленого відповідно до законодавства України права власності чи користування.

Судом також встановлено, що в матеріалах справи наявний технічний паспорт Київського МБТІ на гараж № НОМЕР_1 ряд № 2 БК (ОК) «Вікторія» АДРЕСА_1 . Паспорт виготовлений станом на 11.02.2011 року.

07.11.2016 року Гаражним кооперативом «Вікторія» видано ОСОБА_1 довідку № 184 про те, що ОСОБА_1 є членом Гаражного кооперативу «Вікторія» згідно рішення загальних зборів №2 від 05.06.1990 року та власником гаражу № НОМЕР_1 , ряд 2 , площею 18,1 кв.м., який побудований господарчим способом та введений в експлуатацію у 1988 році. Довідка видана для оформлення права власності на вказаний гараж.

14.11.2016 року Київським міським бюро технічної інвертаризації Київської міської ради видано довідку про те, що гараж № НОМЕР_1 , ряд 2 в Гаражному кооперативі «Вікторія» на праві власності не зареєстровано.

28.11.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Наталією Михайлівною вчинено запис 17755639 про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 ем на об`єкт нерухомого майна ряд 2, гараж, загальною площею 18,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :91:066:0005, цільове призначення: для колективного гаражного будівництва, підстава виникнення права власності: довідка, серія та номер: 184, видана 07.11.2016 року Гаражним кооперативом «Вікторія»; Інформаційна довідка серія та номер: ГЖ-2016 №4955, видана 14.11.2016 року, видавник: Київське міське БТІ; довідка серія та номер: 183, видана 07.11.2016 року, видавник: Гаражний автокооператив «Вікторія».

Судом також встановлено, що 31.01.2020 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (обліковий код: 91:066:0005) у Подільському районі міста Києва.

За результатами обстеження складено Акт обстеження земельної ділянки № 20-0050-07. Останнє проводилось на підставі Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 року № 16/890.

За результатами вказаного обстеження земельної ділянки було встановлено, що земельна ділянка, площею 1, 4548 га (обліковий код: 91:066:0005) на АДРЕСА_1 згідно з даними міського земельного кадастру обліковується за Гаражним автокооперативом «Вікторія»; за поданням Департаменту земельних ресурсів Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі (надання) зазначеної земельної ділянки в користування (власність); інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки у державному земельному кадастрі та державної реєстрації речових прав на неї у міському земельному кадастрі відсутня; зазначена земельна ділянка огороджена парканом та охороняється, в її межах розташовано індивідуальні збірно- розбірні та цегляні гаражі у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Київської міської ради до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Михайлівни, третя особа: гаражний кооператив «Вікторія» про визнання протиправним та скасування рішення про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан, суд першої інстанції вказав на те, що позивачем не наведено жодного обґрунтування тієї обставини, що державна реєстрація права власності на збудований та введений в експлуатацію гараж на відведеній позивачем для цієї мети земельній ділянці порушує його права та охоронювані законом інтереси. Матеріали справи не містять також будь-яких доказів своєчасного реагування контролюючими органами за використанням і охороною земель у місті Києві з даного приводу. Крім того, факт самочинного будівництва підлягає встановленню відповідно до правил, передбачених ст. 376 ЦК України, в межах окремого позову, і належним способом захисту порушеного права має бути вимога про знесення самочинного будівництва. Однак, у даній справі позивачем не доведено факту самочинного будівництва шляхом надання належних та допустимих доказів відповідно до ст. ст. 77-80 ЦПК України. За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задволення позовних вимог про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог Київської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року в частині вирішення вимог Київської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання станне відповідає.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду з позовом, Київська міська рада посилалась на те, що гараж № НОМЕР_1 ряд 2 за адресою АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, яке незаконно розташоване на земельній ділянці територіальної громади. Факт реєстрації права власності за ОСОБА_1 ем на гараж № НОМЕР_1 ряд 2 за адресою АДРЕСА_1 , призвів до самовільного захоплення земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами першою та другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Стаття 212 ЗК України визначає, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

При цьому знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд, за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу та статті 212 ЗК України, вимога про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки із приведенням її у попередній стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При цьому, ч. 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

У справі, що переглядається, земельна ділянка на якій розташований гараж площею 18,1 кв.м. та який згідно технічної документації ідентифікується як гараж № НОМЕР_1 , ряд 2 , на АДРЕСА_1 , перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва.

Висновки суду першої інстанції про те, що гаражному автокооперативу «Вікторія» було погоджено місце розташування автостоянки на АДРЕСА_1 , на землях міської забудови орієнтовною площею 1,045 га згідно Розпорядженням Київського міського голови № 969-мг від 03.08.2001 року «Про погодження місць розташування об`єктів». В подальшому на підставі рішення Київської міської ради № 342/9830 від 23.10.2013 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу « Вікторія » на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки» гаражному автокооперативу « Вікторія » був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,45 га, для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки, є необгрунтованими, оскільки відповідно до наведених норм ЗК України розпорядження Київського міського голови № 969-мг від 03.08.2001 року «Про погодження місць розташування об`єктів» та рішення Київської міської ради № 342/9830 від 23.10.2013 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу « Вікторія » на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки», не є рішеннями про передачу якоїсь конкретної земельної ділянки у користування чи у власність Гаражному автокооперативу «Вікторія».

Договори оренди земельної ділянки з Гаражним автокооперативом «Вікторія» не укладалися.

Як вбачається з матеріалів справи, Київська міська рада також не приймала рішень про передачу у користування чи у власність земельної ділянки ОСОБА_1.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки №20-0050-07 від 31 січня 2020 року Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (обліковий код: 91:066:0005) у Подільському районі міста Києва, за результатами якого встановлено, що земельна ділянка площею 1,4548 га (обліковий код: 91:066:0005) на АДРЕСА_1 згідно з даними міського земельного кадастру обліковується за Гаражним автокооперативом «Вікторія»; за поданням Департаменту земельних ресурсів Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі (надання) зазначеної земельної ділянки в користування (власність); інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки у державному земельному кадастрі та державна реєстрація речових прав на неї у міському земельному кадастрі відсутня; зазначена земельна ділянка огороджена парканом та охороняється, в її межах розташовано індивідуальні збірно-розбірні та цегляні гаражі у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони.

Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що у відповідача у встановленому законом порядку виникло право користування або право власності на земельні ділянку.

Враховуючи закріплений ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України принцип цілісності земельної ділянки та споруди або будівлі, на якій вона знаходиться, реєстрація права власності за ОСОБА_1 на гараж № НОМЕР_1 , ряд 2 , на АДРЕСА_1 , є порушенням права власності на земельну ділянку територіальної громади м. Києва.

Здійснюючи реєстрацію права власності на гараж за ОСОБА_1 на підставі довідки Гаражного автокооперативу «Вікторія» № 184 від 07.11.2016 року про виплату останнім паю, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Наталія Михайлівна не перевірила наявність у Гаражного автокооперативу «Вікторія» прав на земельну ділянку, на якій знаходиться такий гараж.

Колегія суддів вважає безпідставним зазначення у вказаній довідці Гаражного автокооперативу «Вікторія» інформації, що гараж побудований у 1988 році, коли за твердженням відповідачів законодавство взагалі не регулювало питання виділення земельної ділянки під гаражно-будівельні кооперативи, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, окрім довідки самого Гаражного автокооперативу «Вікторія», на підтвердження будівництва гаражу до 1988 року. Довідка гаражного кооперативу не може бути належним доказом здачі об`єкта будівництва в експлуатацію.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Гаражний автокооператив «Вікторія» (АДРЕСА_1) був зареєстрований лише 04 червня 1997 року.

Представник Київської міської ради наголошує на тому, що заявником не надавався нотаріусу документ, який підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, що є необхідним для здійснення реєстрації права власності.

Оскільки, апеляційним судом встановлено, що за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на спірний гараж з порушенням вимог закону та він займає земельну ділянку, на якій цей гараж розташований, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позивача про наявність підстав для звільнення самовільно зайнятої відповідачем земельної ділянки орієнтовною площею 18.1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), повернення її Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідачів на те, що будівництво гаражів на території нинішнього Гаражного автокооперативу «Вікторія» здійснювалося з наданням усіх необхідних дозвільних документів та на відведеній для цього земельній ділянці, оскільки суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження таких посилань. Надані відповідачами копії документів, в тому числі і рішень Київської міської ради, не є доказами передачі у користування чи у власність Гаражному автокооперативу «Вікторія» конкретної земельної ділянки.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 на не надання позивачем належних доказів суспільного інтересу, який би виправдовував позбавлення йоого права власності на гараж, так як позов Київської міської ради направлений на захист прав територіальної громади м. Києва на земельну ділянку, що вказує на наявність суспільного інтересу.

Твердження ОСОБА_1 про те, що позовні вимоги Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом, колегія суддів вважає помилковими, з огляду на наступне.

Належним способом захисту прав власності Київської міської ради, як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такої забудови, яку позивач вважає самочинною, відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. Належним відповідачем за такою вимогою є власник відповідної забудови.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 461/3490/18 (провадження № 61-5180св21), у постанові від 08 серпня 2024 року у справі № 569/11522/19 (провадження № 61-18275св23).

Ураховуючи, що ОСОБА_1 фактично використовує земельну ділянку, що входить до складу земель територіальної громади м. Києвата знаходиться у віданні Київської міської ради, за відсутності відповідного рішення про її передачу йому у власність або надання у користування (оренду), або вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, а саме-розмістив на ній гараж та, враховуючи, що рада звернулася до суду з даним позовом, як власник спірної земельної ділянки у зв`язку з її самовільним захопленням, то саме ОСОБА_1 є належним відповідачем за вимогами Київської міської ради про звільненнясамовільно зайнятої земельної ділянки, орієнтовною площею 18,1 кв.м, на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернення її Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан.

Також колегія суддів вважає, що посилання ОСОБА_1 на те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою впливу на забудовника, колегія суддів відхиляє так як позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов`язання його звільнити самовільно зайняту земельну, а не про знесення самочинного будівництва.

З урахуванням встановлених обставин та враховуючи те, що втручання держави у право мирного володіння майном має нормативну основу у національному законодавстві і характеризувалося доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, та наслідки його застосування були передбачуваними, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Київської міської ради про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, орієнтовною площею 18,1 кв.м, на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан.

Зобов`язання повернути спірну земельну ділянку переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. При цьому, справедливий баланс між суспільним і приватним інтересами не порушений, оскільки відповідає легітимній меті контролю за використанням земель територіальної громади м. Києва.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції в достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто, належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, не встановив обставин, що мають значення для вирішення спору, дійшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог Київської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан, з підстав їх недоведеності.

Відтак, формальний підхід суду першої інстанції до вирішення справи не сприяє здійсненню ефективного правосуддя, спрямованого на прийняття законного та справедливого рішень, а також захист прав та інтересів учасників судового розгляду.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача Київської міської ради - Грицаєнка Романа Михайловича підлягає частковому задоволенню, рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року в частині вирішення позовних вимог Київської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП:НОМЕР_4 ) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 18,1 кв.м на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Київської міської ради до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, суд першої інстанції вказав на те, що зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлений судом, підтверджує, що спір виник між Київською міською радою та ОСОБА_1 , а відтак, оскільки приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Наталія Михайлівна є неналежним відповідачем, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги до останнього.

Вимогам статті 263 ЦПК України рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року в частині вирішення вимог Київської міської ради до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності відповідає.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі №757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц (пункт 63)).

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 39)).

Позивач заявив позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.12.2016 року № 32666762 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 за ОСОБА_1 , зазначивши при цьому відповідачами двох осіб: власника вказаного об`єкта нерухомого майна ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Київського міського нотаріального округу Козаєву Наталію Михайлівну.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у цьому спорі зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом обставини справи підтверджують, що спір у позивача є саме із ОСОБА_1 ем.

В свою чергу, державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі чи не був залучений.

З огляду на те, що позивач заявив позов також до неналежного співвідповідача - приватного нотаріуса, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову щодо приватного нотаріуса є вірними.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17; постановах Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №199/7226/17, від 12 листопада 2020 року у справі №200/3452/17, від 03 листопада 2021 року у справі №461/1940/20, від 26 червня 2024 року у справі №758/27/21.

Твердження Київської міської радипро те, що неправомірні дії щодо реєстрації права власності здійснювались саме приватним нотаріусом Козаєвою Наталією Михайлівною, а тому приватний нотаріус Козаєва Наталія Михайлівна має відповідати за свої дії та бути відповідачем у цій справі, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац четвертий частини п`ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Тобто, державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».

Частиною першою статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною другою статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), згідно з яким належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи, викладені представником позивача Київської міської ради - Грицаєнком Романом Михайловичем в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції в частині вирішення вимог Київської міської ради до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року в частині вирішення вимог Київської міської ради до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції у вказаній частині, а тому відсутні правові підстави для задоволення вимог апеляційної скарги представника позивача Київської міської ради - Грицаєнка Романа Михайловичав цій частині.

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу представника позивача Київської міської ради - Грицаєнка Романа Михайловича задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано в частині та ухвалено в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає, що необхідно стягнути із ОСОБА_1 на користь Київської міської ради витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 5 255,00 грн, із розрахунку 2102,00 грн+2102,00х150%.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 328, 376 ЦК України, ст.ст. 116, 123, 152, 212 ЗК України, ст. ст. 1, 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 5, 13, 47, 48, 141, 175, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача Київської міської ради - Грицаєнка Романа Михайловича задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року в частині вирішення вимог Київської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 18,1 кв.м на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан.

В іншій частині рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Київської міської ради() судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 5 255,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: